ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1595/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" м. Харків
до Приватного підприємства "Титан - плюс", м. Харків
про стягнення 44613,45 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Барчук А.В., за довіреністю № 29 від 03.05.2018р.;

відповідача - Макарова І.О., за довіреністю від 10.07.18р.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Титан-плюс" про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень № 01/06/14 від 01.06.2014 року в розмірі 44613,45 грн., з яких 22660,88 грн. основного боргу, 19589,64 грн. інфляційних втрат та 2362,93 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 23.07.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.07.2018 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 20614), в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем всупереч умовам договору не було направлено відповідачу рахунки на оплату та зазначено про сплив позовної давності.

В судовому засіданні 23.07.2018 було оголошено перерву до 06.08.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 06.08.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов, укладеного між сторонами договору не здійснив оплату за оренду нежитлових приміщень, у зв`язку з чим заборгованість останнього становить 22660,88 грн. за період з червня 2014 року по травень 2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.08.2018 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем всупереч умовам договору не було направлено відповідачу рахунки на оплату та зазначено про сплив позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

01.06.2014 року між Акціонерним товариством "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (відповідач) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 01/06/14, відповідно до умов якого позивач передав, а позивач прийняв у платне користування нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Харків, пр. Московський, 10/12, 4-й поверх, частини кімнати № 424 площею 16,9 кв.м., визначене у Додатку № 1, що належать позивачу на праві власності.

Відповідно до п. 7.2 договору, він дії з дня підписання акту прийому-передачі приміщення та закінчується 25 травня 2015 року.

Додатковою угодою № 3 від 22.05.2015 року сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії договору до 31.05.2015 року.

Відповідно до п. 3.2 договору орендна плата становить 1224,54 грн. за місяць, в тому числі ПДВ в сумі 204,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору орендар сплачує орендну плату щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 числа місяця, що оплачується, на підставі наданого позивачем рахунку-фактури з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідно д оп. 3.4 договору, відповідач взяв на себе обов`язок в термін не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку, що надається позивачем, відповідач відшкодовує позивачу експлуатаційні витрати, податок на землю згідно із додатком № 3 до даного договору, а також фактичні витрати за комунальні послуги, пов`язані із використанням орендованого приміщення.

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2014 року з 01 січня 2015 року за згодою сторін було збільшено розмір експлуатаційних витрат.

Додатковою угодою № 2 від 01.02.2015 року за згодою сторін було збільшено розмір відшкодування податку на землю.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов, укладеного між сторонами договору, 01.06.2014 року сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі нежитлових приміщень.

Позивач належним чином виконував свої зобов`язання за договором, що підтверджується підписаними з обох сторін актами виконаних робіт з червня 2014 року по травень 2015 року.

Відповідач, в свою чергу, в порушення умов, укладеного між сторонами договору, не здійснив оплати орендної плати, експлуатаційних витрат, податку на землю та фактичних витрат за комунальні послуги за вказані періоди.

Додатковою угодою № 4 від 29.05.2015 року сторони дійшли згоди про розірвання договору 31.05.2015 року та відповідно до підписаного акту приймання-передачі від 31.05.2015 року відповідачем було повернуто позивачу нежитлове приміщення частина кімнати № 424, 4-й поверх, площею 16,9 кв.м.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень, у останнього утворилась заборгованість, яка складає 22660,88 грн. за період з червня 2014 року по травень 2015 року та складається з орендної плати, експлуатаційних витрат, податку на землю та фактичних витрат за комунальні послуги.

Крім того, на підтвердження наявної у відповідача заборгованості за спірним договором, сторонами 01.10.2016 року було складено акт звірки взаємних розрахунків, який підписаний обома сторонами (а.с. 49).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на п. 3.3 договору, яким було передбачено здійснення оплати на підставі виставлених рахунків позивача. Проте, як зазначає відповідач, рахунки на оплату оренди позивачем надані не були, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для здійснення оплати за вказані періоди. Кім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки заборгованість нараховується позивачем з червня 2014 року травень 2015 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України та пунктом 3.5 Договору.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заперечень відповідача стосовно не направлення рахунків на оплату позивачем, суд зазначає наступне.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, містить умови щодо строку, порядку оплати та суми, а також необхідні реквізити сторін, що свідчить про можливість виконання своїх зобов'язань відповідачем.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати орендної плати та відповідних платежів, передбачених договором.

Крім того, як вже було зазначено судом, в матеріалах справи наявні акти виконаних, які підписані обома сторонами, що в свою чергу також підтверджує надані послуги з оренди та інших витрат.

Стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Водночас частиною 1 статті 264 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема, підписання боржником акта звірки розрахунків, в якому визначена його заборгованість.

У матеріалах справи міститься складений сторонами акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2016 року, який підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками останніх. І в цьому акті орендар погодився з наявністю у нього заборгованості.

Таким чином, підписання акта звірки є дією, яка свідчить про визнання відповідачем боргу, та є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що відповідний акт звірки не містить посилань на спірний договір оренди, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати за яким договором виникла заборгованість, суд зазначає наступне.

Позивачем в судовому засіданні було зазначено про те, що між сторонами було укладено договір ще в 2011 році, який на даний час припинено та будь-яких інших правовідносин між сторонами, крім спірного договору, не існує.

Відповідачем також не було надано будь-яких пояснень щодо існування інших правовідносин окрім договору оренди від 01.06.2014 року.

Отже посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував позовні вимоги, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором від 01.06.2014 року № 01/06/14 в сумі 22660,88 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 2362,93 грн. 3% річних та 19589,64 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своєму відзиві просить суд застосувати строк позовної давності в тому числі до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В даному випадку, суд дійшов висновку про переривання строку позовної давності щодо стягнення основної суми боргу, у зв`язку із підписанням сторонами у 2016 році акту звірки взаємних розрахунків.

Враховуючи те, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від основної вимоги щодо якої судом було відмовлено в застосуванні строків позовної давності, суд дійшов висновку, що строк на звернення до суду з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних не пропущено.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних втрат, то суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення 3% річних в сумі 2362,93 грн. за період з 11.07.2014 року по 10.06.2018 року та інфляційних втрат в сумі 19589,64 грн. за період з червня 2014 року по квітень 2018 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 283, 284 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" () до Приватного підприємства "Титан - плюс" () задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "Титан - плюс" (61003, м. Харків, вул.Університетська, 25, ) на користь Акціонерного товариства Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (61003, м. Харків, проспект Московський, 10/12, ) 22660,88 грн. основного боргу, 19589,64 грн. інфляційних втрат, 2362,93 грн. 3% річних та 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 10.08.2018 р.

Суддя Н.С. Добреля