ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

13.08.2018р. Справа №905/2036/17

за скаргою від 09.07.2018р. Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро

на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської

філії ПАТ "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської

міської ради, м.Маріуполь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі, м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 338831,20 грн

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від УДКС: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.11.2017р. у справі №905/2036/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком", м.Дніпро задоволено повністю, стягнуто з Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» заборгованість в сумі 338831 грн. 20 коп., судовий збір в сумі 5082 грн. 47 коп.

14.02.2018р. на виконання вищевказаного рішення видано відповідний наказ.

11.07.2018р. до канцелярії господарського суду Донецької області надійшла скарга від 09.07.2018р. Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17. Зокрема, скаржником заявлено про:

- визнання незаконними та протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017р. у справі № 905/2036/17;

- зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області здійснити дії, передбачені законом, на виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. по справі №905/2036/17.

Ухвалою суду від 11.07.2018р. повідомлено сторони та третю особу про розгляд скарги в судовому засіданні 31.07.2018р. об 11.15 год.

20.07.2018р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо заявленої скарги, в яких УДКСУ заперечило проти заявленої скарги, посилаючись на наявність правових підстав для повернення виконавчого документа, передбачених п.п.3 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845. Крім того, Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі в своїх поясненнях зазначило про порушення позивачем при звернення із вказаною скаргою до господарського суду правил предметної підсудності. Зокрема, за твердженням третьої особи, в порядку статті 339 Господарського процесуального кодексу України мають право звертатися лише сторони виконавчого провадження з метою оскарження, виключно, дій Державної виконавчої служби або приватних виконавців. Згідно наданих пояснень, Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі є органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування та є суб'єктом владних повноважень, з огляду на що оскарження дій останніх унеможливлюється в порядку господарського судочинства.

Ухвалою від 31.07.2018р. повідомлено сторони та Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі про розгляд скарги від 09.07.2018р. Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17 в судовому засіданні, яке відбудеться 13.08.2018 року об 11:10 год.

У судове засідання 13.08.2018р. представники сторін та третьої особи не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали скарги, господарським судом встановлено наступне:

22.06.2018р. Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро звернулась до Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі із заявою про виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. у справі №905/2036/17 про стягнення з Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради заборгованості в сумі 338831 грн. 20 коп., судового збору в сумі 5082 грн. 47 коп.

Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області листом від 26.06.2018р. за №04-25/1152 на підставі п.п.3 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, повернуло Публічному акціонерному товариству «Укртелеком», м.Дніпро наказ господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. у справі №905/2036/17 без виконання з посиланням на те, що Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради в управлінні не обслуговується та по цій установі відсутні відкриті рахунки.

Не погодившись з рішенням Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро звернулося до суду із вказаної скаргою. Зокрема, в обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправомірність повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, не містить відповідних правових підстав.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами від імені України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Згідно із ст.129 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписом статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За умовами ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців та інших органів, які в силу Закону, в даному випадку ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», уповноважені на виконання судового рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Разом з тим, Законом України «Про виконавче провадження», крім органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів, а саме ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В силу норм ст.1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою №215 від 15.04.2015р. Кабінету Міністрів України, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Таким чином, орган державної казначейської служби, виконуючи рішення господарського суду, діє в межах Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, які визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За приписами п.15 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою №845 від 03.08.2011р. Кабінету Міністрів України, дії органів казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до казначейства або суду.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Таким чином, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Казначейства прямо Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Одночасно, норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» пов'язують можливість виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів боржника.

Відтак, згідно статті 340 Господарського процесуального кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Спеціальні норми встановлені і ч.1 ст.74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» також визначають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Пунктом 15 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 визначено, що дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

У даній нормі права не вказано до якого суду оскаржуються дії органів Казначейства та не визначено порядок такого оскарження, у зв'язку з чим Управління державного казначейства у відзиві наполягає про те, що дана скарга на їх бездіяльність підлягає розгляду в межах адміністративного судочинства.

Проте, у пункті 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 13.12.2010р. №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" встановлено, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, прийнятих на підставі Господарського процесуального кодексу України, покладено на господарський суд, що прийняв судове рішення у справі згідно розділу VI ГПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і складається із сукупності дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства.

У п.18 рішення Європейського суду від 12.05.2011р. у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатує, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Таким чином, виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

За таких обставин, враховуючи, що сукупність дій органів (в тому числі органів держказначейства згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»), що спрямовані на примусове виконання рішення та складають завершальну стадію судового провадження у господарській справі № 905/2036/17, виходячи з того, що згідно розділу VI ГПК України судовий контроль за виконанням судових рішень суд дішов висновку про те, що оскарження бездіяльності Державної казначейської служби у справі №905/2036/17 підлягають розгляду за правилами господарського судочинства згідно умов вищенаведеного законодавства.

Як вище зазначалось, на виконання Закону України "Про виконавче провадження" і п.9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2011року № 845 затвердив Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників (далі Порядок).

Згідно з п.3 цього Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п.24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Згідно з п.6 Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

За правилами п.8 Порядку органи казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку, в тому числі, здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.

Згідно з п.11 Порядку відкладення безспірного списання коштів здійснюється у разі, зокрема, необхідності отримання від стягувача додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.

Відповідно до п.9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, зокрема пп.3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та інші.

Підставою для повернення наказу без виконання, відповідно до листа №04-25/1152 від 26.06.2018 Управлінням ДКС України у м.Маріуполі Донецької області зазначено, що Управління соціального захисту населення Лівобережного районну Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область не обслуговується в Управлінні Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області, рахунки на його ім'я не відкрито.

Матеріали справи містять виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якої Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради є органом місцевого самоврядування, який зареєстрований за адресою: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, пр.Миру, будинок 68. Відомості щодо перереєстрації юридичної особи відсутні.

За приписами ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, зокрема є доходи місцевих бюджетів та інші кошти. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів. Органи місцевого самоврядування з урахуванням місцевих умов і особливостей можуть перерозподіляти між собою на підставі договорів окремі повноваження та власні бюджетні кошти.

Відповідно до п.12 ст.1 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) бюджетні установи - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Таким чином органи місцевого самоврядування (у тому числі і Управління соціального захисту населення Лівобережного районну Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область) відносяться до бюджетних установ, які повністю утримуються за рахунок відповідно місцевого бюджету.

Згідно умов пункту 7 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №460/2011, Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

До повноважень Казначейства України, відповідно до покладених завдань, відноситься здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду; ведення бази даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складення та ведення єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів (підпункт 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011).

Казначейство України для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку вимагати від посадових осіб міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ і організацій дотримання установленого порядку казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів, ведення бухгалтерського обліку, складення звітності (підпункту 5 пункту 6 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №460/2011).

Відповідно до абз.2 пп.1 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2011, встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Державну казначейську службу України" №215 від 15.04.2015року, є Державна казначейська служба України.

Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого постановою КМ від 03.08.2011р. №845, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів. У разі коли рахунок, з якого необхідно здійснити безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, на дату прийняття виконавчого документа про стягнення надходжень бюджету до виконання або надходження інформації, зазначеної у пункті 18 цього Порядку, змінено у зв'язку з внесенням змін до відповідних нормативно-правових актів, безспірне списання таких коштів здійснюється із зміненого рахунка, на якому обліковуються надходження бюджету та на який в поточному бюджетному періоді зараховується відповідний вид надходжень, з урахуванням пропозицій органу, що контролює справляння надходжень бюджету. Якщо законом відповідний вид надходжень у поточному бюджетному періоді не передбачений, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів здійснюється з рахунка, на якому обліковуються кошти за кодом класифікації доходів бюджету "Інші надходження".

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 постанови).

Згідно відомостей розміщених на офіційному сайті Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області з 18 територіальних районних та міських управлінь у місті Маріуполі зареєстровано лише Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області (визначено під №13 у переліку), до якого стягувач у цій справі і надіслав виконавчий документ на стягнення суми з боржника, зареєстрованого у місті Маріуполі та є бюджетною установою.

Відповідно до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності Управління державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області є Державне управління загального характеру.

Таким чином, Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі як територіальне управління Державної казначейської служби і як орган виконання згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», отримавши наказ разом з рішенням господарського суду у цій справі, яке набуло чинності і в якому визначені законодавчі норми щодо порядку виконання рішення про відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за рахунок державних субвенцій, не здійснив належні заходи щодо виконання судового рішення у господарській справі.

Зокрема, як вказує Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі у поясненнях на скаргу, 30.01.2018р. відповідач на підставі п.8 рішення Маріупольської міської ради №7/20-1724 від 25.07.2017р. "Про оптимізацію штатної чисельності виконавчах органів міської ради", розділу 8 Порядку відкриття чи закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 22.06.2012р. №758, проводячи процедуру ліквідації юридичної особи, закрив всі рахунки в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області та Державній казначейській службі України, розрахунково-касове обслуговування яких здійснювало управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно п.1.2 Положення про Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (додаток 2 до рішення міської ради 19.04.2017 №7/17-1339) департамент є правонаступником виконавчого комітету Маріупольської міської ради (в частині повноважень відділу у справах сім`ї, відділу з гуманітарних питань, служби у справах дітей) та управління соціального захисту населення Кальміуського, Лівобережного, Приморського та Центрального районів Маріупольської міської ради у зв'язку з їх припиненням.

Згідно з ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступника.

У ч.2 ст.104 Цивільного кодексу України зазначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як вказувалось вище, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради є органом місцевого самоврядування, який зареєстрований за адресою: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, пр.Миру, будинок 68 та на теперішній час до реєстру внесено рішення щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації.

За змістом п.6 Положення про Державну казначейську службу України казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку: одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців, а також громадян та їх об'єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; порушувати питання щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні бюджетного законодавства згідно із законом; під час здійснення безспірного списання коштів вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання тощо.

Проте, Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області як залучена третя особа у даній справі та достоменно будучи обізнаним з даними обставинами жодних дій, направлених виконання судового рішення не здійснило.

За таких обставин, враховуючи викладене, практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обов'язковою для національних судів згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи також справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, суд дійшов висновку про неправомірність дій Державної казначейської служби з повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017р. у справі №905/2036/17 з підстав викладених у запереченнях на скаргу.

Відповідно до ст.343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, вимога щодо зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області здійснити дії, що передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників підлягає задоволенню, оскільки це є обов'язком Державної казначейської служби згідно чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 234, 339, 341-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу від 09.07.2018р. Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17 задовольнити.

Визнати незаконними та протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017р. у справі №905/2036/17.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області здійснити дії, передбачені законом, на виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. по справі №905/2036/17.

В судовому засіданні13.08.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали підписано 13.08.2018р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина