ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"09" серпня 2018 р. Справа № 918/900/16
Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. при секретарі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши в загальному позовному провадженні справу
за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро"
про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 175 448 892, 80 грн.
За участю представників сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився.
Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 (надалі Позивач, ПАТ "ВіЕйБі Банк", ОСОБА_1) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (надалі Відповідач, ТОВ "Захід Агро", ОСОБА_3) в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 175 448 892, 80 грн..
Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на підставі кредитного договору № 133-2012 від 28.03.2012 р. Відповідачу був наданий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 50 000 000, 00 грн. у строк до 27.03.2013 року із сплатою 19% річних, однак у зв'язку із простроченням повернення кредитних коштів у Відповідача виникла заборгованість в загальному розмірі 175 448 892, 80 грн., з яких 70 000 000, 00 грн. заборгованість за кредитом, 29 083 935, 71 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 757 195, 56 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 14 445 628, 42 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 5 492 241, 67 грн. 3% річних та 51 669 891, 44 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів та кредиту.роентів та кредиту.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 22.08.2016 року провадження у справі № 918/900/16 було порушено та призначено до розгляду.
Ухвалами суду від 06.09.2016р. та 19.09.16р. розгляд справи відкладався у зв'язку з необхідністю витребування доказів.

19 вересня 2016 року до канцелярії суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає з підстав відсутності в матеріалах справи доказів існування заборгованості у ТзОВ "Захід Агро" за кредитним договором №133-2012 від 28.03.2012 року з врахуванням усіх змін та доповнень до нього. Як зауважує Відповідач, сам факт надання кредитних коштів, ще не означає, що у позичальника є заборгованість по їх поверненню, оскільки з долучених до позовної заяви документів відсутні виписки про рух коштів по кредитному рахунку позичальника - ТзОВ "Захід Агро", зокрема по рахунках № 105 та № 0128, відкритих у ПАТ «ВіЕйБі банк» для сплати платежів по кредитному договору. Натомість, як зазначає Відповідач, Позивач обмежився лише наданням розрахунку заборгованості за Кредитним договором без посилання на будь-які дані аналітичного обліку, первинні документи та без долучення таких до матеріалів справи.

Водночас Відповідач зауважує про те, що Позивач зробив посилання на ряд договорів про внесення змін до Кредитного договору, копій яких до матеріалів справи не долучено з мотивів визнання їх нікчемними, зокрема це: договір про внесення змін від 17.02.2014р.; договір про внесення змін від 27.02.2014р.; договір про внесення змін від 17.03.2014р.; договір про внесення змін від 30.04.2014р.; договір про внесення змін від 15.05.2014р.; договір про внесення змін від 16.06.2014р.; договір про внесення змін від 15.07.2014р.; договір про внесення змін від 12.08.2014р.; договір про внесення змін від 15.08.2014р.; договір про внесення змін від 15.09.2014р.; договір про внесення змін від 15.10.2014р. Загалом Позивач стверджує про нікчемність 11 договорів про внесення змін до кредитного договору № 133-2012 від 28.03.2012 року. Як зазначає Відповідач, розрахунок заборгованості Позивачем проведено без врахування умов вищезазначених 11-ти договорів, що вносять зміни до Кредитного договору, копій зазначених договорів Позивач до позовної заяви не надав.

До канцелярії суду 10 жовтня 2016 року від Відповідача надійшли додаткові пояснення в яких останній зауважив про те, що умовами вищезазначених Договорів про внесення змін до Кредитного договору встановлено зміну відсоткової ставки за Кредитним договором та змінено строки сплати відсотків за користування кредитом та строки повернення кредиту, натомість Позивач здійснивши розрахунок позовних вимог за Кредитним договором без врахування умов вищезазначених Договорів про внесення змін до нього, штучно створив заборгованість Відповідача за Кредитним договором в сумі 175 448 892, 80 грн.

На думку Відповідача, докази нікчемності Договорів про внесення змін до Кредитного договору в матеріалах справи відсутні, так само як і відсутні докази оспорювання чи визнання судом зазначених договорів недійсними, відтак Відповідач просить суд при вирішенні спору враховувати всі умови Кредитного договору з урахуванням усіх без винятку змін та доповнень до нього.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.10.2016 року у справі № 918/900/16 призначено судову експертизу та зупинено провадження у даній справі до отримання висновку експерта.

05.02.2018р. до господарського суду Рівненської області з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулись матеріали справи № 918/900/16 та висновок експерта № 5181 від 29.01.2018 року.

10 квітня 2018 року до канцелярії суду Відповідачем були подані письмові пояснення з приводу висновку експерта, в якому останній погодився із сумою заборгованості за кредитом в розмірі 63 216 642, 57 грн., однак строк сплати цієї заборгованості, на думку Відповідача, встановлений до 26.04.2020 року. Водночас останній погоджується із наступними сумами заборгованості: сума заборгованості за процентами -15 865 625, 93 грн.; сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 530 379, 71 грн.; сума заборгованості по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 338 087, 87 грн.; сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів -1 015 358, 61 грн., що разом становить: 19 749 452, 12 грн.

Крім того, Відповідач зауважує про те, що оскільки Позивач у встановленому порядку не звільнений від сплати судового збору, відтак, судовий збір, який ним не сплачений - не може бути стягнутий з Відповідача, а стягується із Позивача, який, в подальшому, у разі сплати цього судового збору, може в установленому законом порядку, звернутись до суду про стягнення цих коштів із Відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо розподілу судових витрат за проведення експертизи, яка оплачена Відповідачем, то останній просить суд врахувати положення ч.4 ст. 129 ГПК України, а саме: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та у випадку часткового задоволення позову, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на проведення судової експертизи пропорційно до задоволених вимог.

Суд зазначає, що з 15.12.2017 року набув чинності Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) (в редакції Закону України № 2147- VIII від 03.10.2017р.) п/п 9 п.1 розділу XI якого встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 12 вказаного Кодексу передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відтак, враховуючи наведені вище правові норми, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, кількість сторін у справі тощо, суд ухвалює здійснювати судочинство у даній справі за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147- VIII від 03.102017р) у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.02.18р. провадження у справі № 918/900/16 поновлено та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

15 лютого 2018 року представник Відповідача подав клопотання в якому просить суд встановити Позивачу строк для усунення недоліків при подання позовної заяви - зокрема щодо надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, а в разі не усунення недоліків залишити позовну заяву без розгляду.

Розглянувши дане клопотання суд зазначає, що ухвалою суду від 06 вересня 2016 року відстрочено Позивачу сплату судового збору до винесення рішення у справі, а відтак клопотання Відповідача є безпідставним і відхиляється судом.

Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

До канцелярії суду 14 травня 2018 року від Позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній заперечив проти доводів Відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з несплатою судового збору посилаючись на те, що Фонд, являючись утримувачем та розпорядником коштів Державного бюджету України, набув права кредитора ПАТ «ВіЕйБі Банк», у звязку з чим, ухилення боржником від сплати заборгованості за Кредитним Договором призводить до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушує права Держави, в особі Фонду, інших кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» та спричиняє невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави в особливо великих розмірах.

Крім того, щодо висновку експерта, Позивач зазначив наступне: суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, однак має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань, оскільки у відповідності до ст. 109 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта у галузі права не є доказом, а має допоміжний (консультативний) характер і не є обовязковим для суду.

Крім того, зауважив про те, що протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (в тому числі договорів), вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними, а враховуючи те, що вищезазначені договори про внесення змін до Кредитного договору № 133-2012 від 28.03.2012 року визнано нікчемними, і тому, на думку Позивача, твердження Відповідача про те, що кінцевий термін погашення заборгованості за кредитним договором становить 26.04.2020р. є помилковим. На підставі наведеного просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі - 175 448 892, 80 грн.

В судове засідання 25.07.18р. представник Позивача не з'явився, на адресу суду від представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому позивач просить суд провести судове засідання у справі у режимі відеоконференції та доручити проведення відеоконференції господарському суду м. Києва, посилаючись при цьому на неможливість прибуття представника до господарського суду Рівненської області, що обумовлено великою відстанню, відсутністю часу і коштів на переїзд.

Ухвалою суду від 24.07.18р. суд відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання з підстав відсутності майданчика для проведення відеоконференцзв'язку.

В судове засідання 25.07.18р. представник Відповідача не з'явився, хоча про час, місце та дату проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом враховано, що Господарський процесуальний кодекс України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників Позивача та Відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. При цьому господарський суд керувався наступним.

28 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_1" (Кредитор) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (Позичальник) укладено Кредитний договір № 133-2012 (надалі Кредитний договір, Договір).

За умовами п. 1.1. Договору ПАТ "ВіЕйБі Банк" зобовязався надати Позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 50 000 000, 00 грн. у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, що складають невідємну частину цього Договору.

Кредитні кошти надано строком по 27 березня 2013 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 19 % річних.

Відповідно до Договору про внесення змін та доповнень від 06.09.2012 року до Кредитного договору сторонами збільшено кредитний ліміт до 70 000 000, 00 грн.

В матеріалах справи містяться належним чином завірені копії заяви Позичальника на видачу кредитних коштів в розмірі 50 000 000, 00 грн., меморіальний ордер на видачу кредитних коштів № 1473174 від 28.03.12р. на суму 50 000 000, 00 грн., меморіальний ордер на видачу кредитних коштів № 282146 від 06.09.12р. на суму 20 000 000, 00 грн. та виписки по особовим рахункам відповідно до умов укладеного Кредитного договору та Додаткових угод (а.с. 116-125).

Договором про внесення змін та доповнень № 2 від 28.12.2012 року сторони змінили процентну ставку за користування кредитом, встановлену п.1.2 Кредитного договору, зокрема з 28.03.12р. по 30.11.12р. процентну ставку встановлено в розмірі 19% річних, з 01.12.12р. - в розмірі 35% процентів річних.

Договорами про внесення змін та доповнень № 3 від 19.02.13р., № 6 від 15.04.13р., № 7 від 15.05.13р., № 8 від 18.06.13р., № 9 від 16.07.13р., № 11 від 15.08.13р., № 12 від 16.09.13р., № 13 від 15.10.13р., № б/н від 15.11.13р. сторонами погоджувались строки сплати процентів.

Договорами про внесення змін та доповнень № 4 від 28.02.13р., № 10 від 31.07.13р. сторонами погоджувалась процентна ставка за користування кредитом за різні періоди, а саме: з 28.03.12р. по 30.11.12р. - 19% річних, з 01.12.12р. - 31.12.12р. - 35% річних, з 01.01.13р. - 30.06.13р. - 28% річних, з 01.07.2013р. - 25% річних.

Відповідно п.5.3 Кредитного договору, кредит надається за цільовим призначенням шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, або шляхом оплати наданих Позичальником платіжних документів безпосередньо з позичкового рахунку.

Статтею 2 Кредитного договору встановлено порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів і комісій, зокрема плата за користування Кредитом розраховується на основі процентної ставки зазначеної в п. 1.2. Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт, проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за Кредитом протягом всього строку користування Кредитом. День видачі та день погашення Кредиту враховується як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі Кредиту; день погашення Кредиту не враховується). Проценти за користування кредитом Позичальник сплачує щомісяця на рахунок № 105, не пізніше 15 (пятнадцятого) календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту. Процентна ставка за Кредитом може бути змінена Кредитором у випадку та в порядку, що передбачені статтею 3 цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, кошти по Кредиту надаються за Заявками Позичальника на одержання коштів (за формою, що викладена в Додатку 1 до цього Договору), після їхнього акцепту Банком. Зобовязання Банку по кредитуванню в рамках даного Договору визначаються сумою акцептованої Заявки і виникають у момент акцепту Заявки. Сума зобовязань Позичальника по Кредиту може збільшуватись при акцепті Банком наступних Заявок, не перевищуючи при цьому максимальної суми ліміту, що передбачена в п. 1.1.

Згідно порядку погашення кредиту, процентів та інших платежів за договором сторони погодили, що Заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається Позичальником до дати вказаної у п. 1.3., на рахунок № 105. Проценти за користування Кредитом сплачуються Позичальником на користь Кредитора на умовах, визначених цим Договором. Цим Договором Позичальник доручає Кредитору здійснювати договірне списання з поточного рахунку Позичальника № 0128, а також будь-яких інших рахунків Позичальника, що відкриті та/або будуть відкриті в ПАТ «ВіЕйБі Банк», будь-яких сум, належних до сплати за цим Договором, в тому числі в рахунок погашення суми Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором. Таке договірне списання може здійснюватися Кредитором на підставі цього Договору будь-яку кількість разів до повного погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. У разі відсутності або недостатності у Позичальника коштів в необхідній валюті для повернення Кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором, Позичальник, надаючи Кредитору право списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків Позичальника, також без подання заявки доручає Кредитору здійснити купівлю/продаж/обмін списаних коштів з метою отримання необхідної валюти, у тому числі на Міжбанківському ОСОБА_4 України (списання здійснюється Кредитором в розмірі, еквівалентному сумі зобовязань Позичальника за цим Договором з врахуванням витрат, повязаних з купівлею/обміном/продажем іноземної валюти) та направити кошти на погашення заборгованості за Договором (п.п. 6.1-6.3 Кредитного договору).

Пунктом 6.10 Кредитного договору визначено, що комісії, пені та штрафи за цим Договором розраховуються з використання кредиту та з метою сплати її еквіваленту в національній валюті України. Сплата пені та штрафів на користь кредитора - резидента України (у т.ч. нового кредитора, якому ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступив права вимоги за цим Договором) здійснюється Позичальником в національній валюті України по офіційному курсу Національного банку України на день сплати. Сплати комісій, пені та штрафів на користь кредитора - нерезидента України (у випадку відступлення «ВіЕйБі Банк» прав вимоги за цим Договором нерезиденту України) здійснюється в валюті за вказівкою Нового Кредитора.

Статтею 14 Кредитного договору встановлено відповідальність сторін, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, встановлених цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього Договору. До регулювання правовідносин, які не врегульовані цим Договором застосовуються відповідні норми чинного законодавства України.

За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє Позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання (п. 14.4 Кредитного договору).

У разі прострочення Позичальником виконання грошового зобовязання за цим Договором, він зобовязується на вимогу Кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці (п. 14.8 Кредитного договору).

Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 06.09.16р. про витребування додаткових доказів, до матеріалів справи було долучено копії договорів про внесення змін до Кредитного договору за 2014 рік, зокрема:

- Договір про внесення змін від 17.02.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.01.2014р. по 31.01.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.03.14р.

- Договір про внесення змін від 27.02.2014р. умовами якого погоджено, що кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.04.2015 року включно.

- Договір про внесення змін від 17.03.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.01.2014р. по 28.02.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.04.14 р.

- Договір про внесення змін від 30.04.2014р. умовами якого внесено зміни до пунктів 1.2 та 1.3., а саме: "Процентна ставка за користування Кредитом починаючи з 01.11.2014 року - 10% річних, "Кінцевий термін погашення Кредиту Позичальником - 25.04.2020 року включно.

- Договір про внесення змін від 15.05.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.04.2014р. по 30.04.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.06.14 р.

- Договір про внесення змін від 16.06.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014р. по 31.05.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.07.14 р.

- Договір про внесення змін від 15.07.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014р. по 30.06.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.08.14 р.

- Договір про внесення змін від 12.08.2014р. умовами якого внесено зміни до п. 1.2 статті 1 Кредитного договору, а саме: "1.2 Процентна ставка за користування Кредитом:

- з 28.03.2012 року по 30.11.2012 року - 19% річних;

- з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року - 35% річних;

- з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року - 28% річних;

- з 01.07.2013 року по 31.08.2014року - 25% річних;

- з 01.09.2014 року -16,1% річних."

- Договір про внесення змін від 15.08.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014р. по 31.07.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.09.14 р.

- Договір про внесення змін від 15.09.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2014р. по 31.08.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.10.14 р.

- Договір про внесення змін від 15.10.2014р. умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2014р. по 30.09.2014р. Позичальник сплачує в строк до 15.11.14 р.

Як вбачається судом з додаткових пояснень поданих до суду, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вищевказані договори за період з 17.02.14р. по 15.10.14р. визнано нікчемними і як зазначав представник Позивача в судових засіданнях про їх нікчемність було повідомлено Відповідача.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 21.11.2014р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2.

По закінченні строку дії тимчасової адміністрації, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один рік, а саме з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на два роки до 19.03.2018 включно.

Під час ліквідації Фонд має повне і виняткове право управляти Банком відповідно до ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту приписів ст.ст. 37-38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З метою виявлення нікчемних правочинів (у тому числі договорів) уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію/ліквідацію в неплатоспроможному банку, якій делеговані відповідні повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та встановлення механізму, послідовності дій і критеріїв обмеження здійснення неплатоспроможним банком банківських операцій розроблено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі-Порядок), що затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2016 №826, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 за №863/28993.

Згідно п.2 розділу I даного Порядку протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів ( у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів ( утому числі договорів), що є нікчемними.

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення факту шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (п.3 Розділ II Порядку).

Згідно п.7 Розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення за наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом (актами) перевірки.

Акт перевірки повинен містити:

- інформацію щодо складу Комісії;

- перелік правочинів (у тому числі договорів) щодо кожного правочину (договору), що перевірялися, а саме: номер рахунку/договору, назва операції, наявність/відсутність факту нікчемності, підстава нікчемності (норма закону) (у разі виявлення факту нікчемності), інформація про те, яким чином вчинення (укладення) даного правочину призвело до збільшення витрат Фонду, пов'язаних з виведенням неплатоспроможного банку з ринку (у разі нікчемності правочину на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб);

-інформацію щодо конфлікту інтересів членів Комісії.

Акт(и) перевірки повинен(ні) бути складений(і) не пізніше останнього дня проведення перевірки. Акт підписується всіма членами Комісії.

Відповідно до п.8 розділу II Порядку Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби правоохоронні органи. У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Розділом III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення передбачено наслідки прийняття Уповноваженою особою Фонду рішення про фіксацію виявлених фактів нікчемності правочинів (договорів).

Так, згідно п.2 Розділу III даного Порядку уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити необхідних заходів щодо відповідних правочинів (договорів), що є нікчемними, з метою приведення фінансового стану банку за зобов'язаннями за ними у первісний стан.

Крім того, згідно п.3 Розділу III зазначеного вище Порядку Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими правочинами (договорами), вчиняє інші дії щодо застосування наслідків нікчемності, а також щодо відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Однак, як встановлено судом, протягом розгляду справи, Позивачем до матеріалів справи не були долучені будь-які письмові докази, як то протокол засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк» чи інші письмові докази, які свідчили би про прийняття уповноваженою особою Фонду рішення щодо визнання договорів про внесення змін до Кредитного договору за 2014 рік (в кількості 11 шт.) нікчемними та про повідомлення Відповідача про результати розгляду договорів на предмет їх нікчемності.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, Позивачем, на вимогу приписів п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не обґрунтовано та не доведено, в чому саме полягає нікчемність вищевказаних договорів за 2014 рік, як то отримання Відповідачем переваг чи пільг за визнаними Позивачем нікчемними договорами та чи такі переваги (пільги) мали місце по відношенню до інших клієнтів ПАТ «ВіЕйБі Банк», тощо.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

В свою чергу, ст. 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність» констатується, що банкам забороняється укладати договори з метою обмеження конкуренції та монополізації умов надання кредитів, інших банківських послуг, встановлення процентних ставок та комісійної винагороди. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку. Банку забороняється вчиняти будь-які дії щодо впровадження у своїй практиці недобросовісної конкуренції.

Тобто, враховуючи вказані норми Закону України «Про банки і банківську діяльність» слід зазначити, що Договори про внесення змін до Кредитного договору про нікчемність яких заявляє Позивач, слід вважати такими, що не суперечать встановленим принципам та умовам забезпечення конкуренції у банківській системі, оскільки, вони не є безпроцентними чи такими, де процентна ставка встановлена нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Таким чином, докази нікчемності Договорів про внесення змін до Кредитного договору в матеріалах справи відсутні, так само як відсутні докази оспорювання чи визнання судом зазначених договорів недійсними.

З огляду на вищевикладене Договори про внесення змін до Кредитного договору №303-2012 від 28.03.2012 року, а саме: Договір про внесення змін від 17.02.2014 року; Договір про внесення змін від 27.02.2014 року; Договір про внесення змін від 17.03.2014 року; Договір про внесення змін від 30.04.2014 року; Договір про внесення змін від 15.05.2014 року; Договір про внесення змін від 16.06.2014 року; Договір про внесення змін від 15.07.2014 року; Договір про внесення змін від 12.08.2014 року; Договір про внесення змін від 15.08.2014 року; Договір про внесення змін від 15.09.2014 року; Договір про внесення змін від 15.10.2014 року є такими, щодо яких діє презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України.

На підставі зазначеного вище, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору, з метою об'єктивного встановлення всіх обставин у справі, необхідно враховувати всі Додаткові договори про внесення змін до укладеного Кредитного договору № 133-2012 від 28.03.2012 р..

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст Кредитного договору № 133-2012 від 28.03.2012 р., а також положення цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що цивільні відносини між сторонами за своїми правовими ознаками фактично є кредитними правовідносинами, особливості, права та обов'язки в яких регулюються нормами ст.ст. 1049-1054 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом, на виконання умов Кредитного договору Банком було перераховано на рахунок ТзОВ "Захід Агро" кредитні кошти у розмірі 70 000 000, 00 грн., що підтверджується копіями виписок з особового рахунку Відповідача та меморіальними ордерами Банку на перерахунок кредитних коштів Позичальнику.

Статтею 2 Кредитного договору встановлено порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів і комісій, зокрема плата за користування Кредитом розраховується на основі процентної ставки зазначеної в п. 1.2. Договору.

У зв'язку зі складністю та спірністю розрахунків по обчисленню процентів та інших платежів за Кредитним договором №1 33-2012 від 28.03.2012р., великою кількістю змін умов договору (зокрема численних змін розміру процентної ставки, строків виплати процентів та тіла кредиту), суд призначив у справі судову експертизу, оскільки арифметична вірність розрахунків потребує спеціальних знань в галузі економіки та фінансів.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч. 1, ч. 2 ст. 98 ГПК України).

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення Позивача проти Висновку експерта є необгрунтованими, так як експерту не доручалося здійснення висновку у галузі права, як то стверджує Позивач, і експерт на доручення суду не надавав Висновку у галузі права, а вирішував питання судово-економічної експертизи.

Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок судової експертизи № 5181, складений 29.01.2018р., судом встановлено, що розмір заборгованості ТзОВ Захід Агро перед ПАТ ВіЕйБі Банк за кредитним договором № 133-2012 від 28.03.2012 станом на 04.07.2016 року з врахування договорів про внесення змін до кредитного договору № 133-2012, які Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважав нікчемними, становить 82 966 094, 69 грн. в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 63 216 642, 57 грн.; сума заборгованості за процентами - 15 865 625, 93 грн.; сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 530 379, 71 грн.; сума заборгованості по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 338 087, 87 грн.; сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів - 1 015 358, 61 грн.

Згідно з пунктом 18 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Із матеріалів висновку вбачається, що він обґрунтований, містить докладний опис проведеного дослідження, чіткий висновок з поставленого перед експертами питання, а будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи сторонами не наведено, судом не встановлено.

За таких обставин суд, оцінюючи представлений висновок, приймає висновок судово-економічної експертизи № 5181, складений 29.01.2018р. як належний, допустимий, достатній і достовірний доказ.

Щодо позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості по кредиту в розмірі 70 000 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до Договору від 30.04.2014р. про внесення змін до Кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року внесено зміни до пунктів 1.2 та 1.3 кредитного договору та викладено їх в наступній редакції:

"1.2. Процентна ставка за користування Кредитом починаючи з 01.11.2014 року - 10% річних.

1.3. Кінцевий термін погашення Кредиту Позичальником - 25.04.2020 року включно."

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За нормами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з огляду на вищезазначені норми закону та строк, встановлений Договором від 30.04.2014р. про внесення змін до Кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року, Відповідач зобов'язаний повернути Банку кредитні кошти до 25.04.2020 року включно.

За нормами статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.8.1. Кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Кредитор має право припинити надання кредитних коштів за цим Договором, скасувати ліміт кредитування та вимагати дострокового повного погашення заборгованості Позичальника за Кредитом разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню, штрафи та інші платежі відповідно до цього Договору. Зокрема Кредитор вправі пред'явити Позичальнику вимогу про дострокове погашення Кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором у таких випадках:

8.2.1. порушення умов цільового використання Кредиту згідно п 1.4. цього Договору;

8.2.2. порушення Позичальником засвідчень і гарантій згідно статті 13 цього Договору;

8.2.3. відмова Позичальника від вчинення дій, що передбачені п. 3.3. цього Договору;

8.2.4. порушення Позичальником будь-якого з обовязків, встановлених статтею 10 цього Договору;

8.2.5. порушення Позичальником/поручителем/майновим поручителем своїх обов'язків за договором (договорами) іпотеки/застави/поруки, що оформлені в забезпечення виконання вимог цього Договору;

8.2.6. припинення з будь-яких підстав договору (договорів) іпотеки/застави/поруки, що оформлені в забезпечення виконання вимог цього Договору, або визнання їх недійсним, або неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, з будь-яких причин незалежно від наявності /відсутності вини Позичальника/поручителя або явна неможливість покрити за рахунок заставленого майна суму зобовязань Позичальника;

8.2.7. виникнення або збільшення збитків Позичальника, згідно Звіту про фінансові результати (Форма №2), за останній звітній період (квартал), більше ніж на 20 % (двадцять) відсотків, в порівнянні з аналогічним періодом переднього року;

8.2.8. зменшення обсягів доходу від реалізації товарів, робіт, послуг, згідно Звіту про фінансові результати (форма №2), за останній звітній період (квартал), більше ніж на 20 % (двадцять) відсотків, в порівнянні з аналогічним періодом попереднього року;

8.2.9. зміна фінансово-економічних показників господарської діяльності Позичальника, що призвели до зниження фінансового класу позичальника більше ніж на одну позицію, відповідно до вимог діючого законодавства України, у тому числі Постанови НБУ №279 від 06.07.2000р. «Про затвердження Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків» з усіма додатками та доповненнями;

8.2.10. порушення Позичальником строків виконання грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 5 (п'ять) днів;

8.2.11. прийняття судовими або іншими державними органами рішень про стягнення заборгованості з майна Позичальника, накладення арешту на майно, обмеження його діяльності, анулювання або призупинення дії ліцензій, дозволів, застосування санкцій майнового або адміністративного характеру, тощо, що може будь-яким чином вплинути на господарську діяльність Позичальника та про що стало відомо Кредитору.

Відповідно ж до п.8.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний виконати вимогу Кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим Договором протягом строку, що вказаний у відповідній вимозі.

Однак в обґрунтування права на дострокове стягнення з Позичальника (Відповідача) грошових зобов'язань за Кредитним договором №133-2012 від 28.03.2012 року ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він пред'являв Позичальнику вимогу про дострокове погашення Кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором.

Отже, за наслідками вищевказаного, суд констатує, що на момент звернення Банку з даним позовом до суду у Відповідача обов'язок по поверненню Банку основного тіла кредиту не настав, а відтак вимоги Банку про його примусове стягнення є передчасними.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи те, що Відповідач не допустив порушення зобов'язання за Кредитним договором №133-2012 від 28.03.2012 року в частині повернення Банку основного тіла кредиту, то, відповідно, до Відповідача не можуть бути застосовані правові наслідки за таке порушення, передбачені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків річних та інфляційних втрат.

Однак судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Захід-Агро" допустило порушення зобов'язань за Кредитним договором №133-2012 від 28.03.2012 року в частині своєчасної сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до доказів наявних в матеріалах справи, зокрема, Висновку експерта №5181 від 29.01.2018 року (т.2 а.с. 79-98) заборгованість Відповідача за процентами станом на 04.07.2016 року з врахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року складає 15 865 625, 93 грн..

Відтак, з огляду на те, що Відповідач допустив порушення зобов'язання за Кредитним договором №133-2012 від 28.03.2012 року в частині своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, то, відповідно, до останнього мають бути застосовані правові наслідки за таке порушення, передбачені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунку, наведеного у Висновку експерта №5181 від 29.01.2018 року (т.2 а.с. 79-98) розмір пені, відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату Відповідачем відсотків за користування кредитом станом на 04.07.2016 року з врахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року складає:

сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 530379, 71 грн.,

сума 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 338087, 87 грн.,

сума інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів - 1 015 358, 61 грн..

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення Відповідачем зобов'язань в частині своєчасної сплати відсотків за користування кредитом за Кредитним договором № 133-2012 від 28.03.2012 року, при цьому Відповідачем визнається сума заборгованості у загальному розмірі 19 749 452, 12 грн., доказів повного погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами суду не надавалось, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 19 749 452, 12 грн.

В решті позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" не підлягають задоволенню в зв'язку з їх необґрунтованістю та передчасністю стягнення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на момент звернення Позивача до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Враховуючи те, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернувся до суду 14.08.2016 року, то відповідно, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня 2016 року.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (35810, Рівненська обл., Острозький р-н, с. Тесів, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т, ) заборгованість за Кредитним договором № 133-2012 від 28.03.2012 року у загальному розмірі 19 749 452, 12 грн. з яких: сума заборгованості за процентами - 15 865 625, 93 грн.; сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 530 379, 71 грн.; сума заборгованості по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 338 087, 87 грн.; сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів - 1 015 358, 61 грн..

3. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (35810, Рівненська обл., Острозький р-н, с. Тесів, ) в дохід Державного бюджету України 206 700, 00 грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити в задоволенні.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 09 серпня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.