УХВАЛА

м. Київ

09.08.2018Справа №910/10059/14

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В., розглянувши заяву державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі

за позовом Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП», м. Миколаїв

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеротехсервіс», м. Київ

про стягнення 8 295,11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2014 у справі №910/10059/14 задоволено позовні вимоги Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП», а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеротехсервіс» на користь Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» основний борг у розмірі 6 200,00 грн., 3% річних у розмірі 188,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 421,60 грн. та судовий збір у розмірі 1 484,96 грн.

08.08.2014 Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання рішення від 23.07.2014 у справі 910/10059/14, яке набрало законної сили 08.08.2014.

09.08.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 07.08.2018 за вих.№79097 про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі №910/10059/14.

В обґрунтування поданої заяви державний виконавець вказує на обставини втрати наказу суду в паперовій формі під час здійснення виконавчого провадження №49885675, на підтвердження чого суду надано відповідну довідку.

Розглянувши заяву державного виконавця та додані до неї документи, господарський суд зазначає наступне.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

15.12.2017 набув чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, у тому числі, викладено Господарський процесуальний кодексу України в новій редакції.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Накази суду викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, що входять до складу колегії).

У зв'язку з введенням положень про електронну форму виконавчих документів суду, чинний Господарський процесуальний кодекс України не передбачає порядку видачі дублікату наказу суду в паперовій формі. Одночасно з цим, у пункті 19 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України визначені перехідні норми, які застосовуються судом до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів.

Так, згідно з підпунктом 19.4 пункту 19 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суд зазначає, що наведені норми не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії наказу суду від 08.08.2014, строк пред'явлення його до виконання становив один рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто до 08.08.2015 включно. Однак, з наданого державним виконавцем витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що постановою державного виконавця від 21.06.2016 наказ повертався стягувачу, що є підставою для переривання строку пред'явлення наказу до виконання згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що державний виконавець звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документу з дотриманням вимог, встановлених у п. п. 19.4 п. 9 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом прийнято до уваги, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає за необхідне задовольнити заяву державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі №910/10059/14.

Керуючись ст. 234, п. п. 19.4 п. 9 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі №910/10059/14.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі №910/10059/14.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Князьков