РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2018Справа № 910/8108/18

За позовом Фізичної особи-підприємця Плаксійчук Ганни Олександрівни (м. Київ)

До Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ)

Про стягнення 112.062,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Плаксійчук Ганна Олександрівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 112.062,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу послуги на підставі Договору № 1503-ЗП від 19.03.18., які відповідачем не оплачені в розмірі 112 062,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.18. відкрито провадження у справі № 910/8108/18 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки на подання надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

При цьому судом встановлено, що відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження в даній справі, направлену на адресу, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вручено 02.07.18., що підтверджується рекомендованим повідомленням № 526.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/8108/18.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.18. між відповідачем (Замовник) та позивачем (Учасник) було укладено Договір № 1503-3П (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1, п. 1.5) Учасник зобов'язується у 2018 році надати замовнику послуги, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги на умовах, визначених Договором. Найменування послуги: послуги з гарячого харчування в НВК № 143 (ДК 021:2015:55520000-1 Кейтерингові послуги) (далі - послуги) (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору найменування (перелік) та вартість послуги, зазначені в розрахунку вартості (Додаток № 1), що є невід'ємною частиною Договору.

Підписаним сторонами та скріпленим їх печатками Додатком № 1 до Договору сторони погодили розрахунок вартості послуг, в якому визначено їх найменування, кількість дітоднів, вартість послуг.

Строк дії Договору встановлено пунктом 10.1 з моменту його підписання, скріплення печатками і діє до 31.12.18., а в частині оплати - до повного виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 15.03.18.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 112.062,00 грн. по оплаті наданих Учасником послуг.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до наявних в матеріалах справи актів надання послуг № 12 від 21.05.18. на суму 79.018,00 грн. та № 13 від 31.05.18. на суму 33.044,00 грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень чи застережень, позивачем відповідачу надано за Договором послуг на суму 112.062,00 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем акти надання послуг є належним доказом надання послуг відповідачу за Договором.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1 Договору його орієнтовна ціна на 2018 рік становить 930.020,00 грн. без ПДВ. Остаточна ціна Договору визначається за підсумком заявок, поданих і оплачених Замовником учаснику протягом строку дії Договору.

Розділом 4 Договору сторонами погоджено наступне. Ціни на послуги встановлюються в національній валюті України. Розрахунки здійснюються в безготівковій формі за рахунок бюджетних коштів. Бюджетні зобов'язання Замовника за Договором виникають в межах затверджених кошторисних призначень. Замовник проводить розрахунки з Учасником у відповідності до вимог ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України через УДКСУ у Оболонському районі ГУ ДКСУ у м. Києві. Оплата послуг здійснюється Замовником протягом 30 банківських днів за наявності відповідного бюджетного призначення шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Учасника згідно актів виконаних робіт (наданих послуг). У випадку затримки оплати послуг Замовником, як бюджетною установою (через відсутність коштів на розрахунковому рахунку), Замовник зобов'язується провести оплату наданих Учасником послуг протягом 14 банківських днів з дня надходження коштів на свій рахунок.

Враховуючи дати підписаних між сторонами актів надання послуг на суму 112.062,00 грн. та зважаючи на приписи пункту 4.5 Договору, строк оплати вказаних послуг є таким, що настав 04.07.18. та 13.07.18. відповідно.

Доказів відсутності відповідного бюджетного призначення (відсутності коштів на розрахунковому рахунку) відповідачем до матеріалів справи не подано.

При цьому судом враховано, що відсутність бюджетних коштів чи затримки фінансування за рахунок бюджетних коштів, не є підставою для звільнення від відповідальності чи обов'язку оплатити виконані роботи, адже за змістом статті 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно ч. 2 статті 528 Цивільного кодексу України, у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Суд наголошує на тому, що гідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а норми чинного цивільного і господарського законодавства України не містять винятків про зміну чи невілювання зобов'язань при фінансуванні зобов'язання за рахунок бюджетних коштів.

Далі, з урахуванням наведених вище висновків, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин наведені далі положення.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зі змісту рішення від 18.10.05. Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника.

В постанові від 15.05.12. у справі №11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення останнього від своїх грошових зобов'язань та від відповідальності за їх порушення.

Аналогічну позицію наведено у постанові від 03.02.14. Вищого господарського суду України по справі № 910/9231/13.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодного доказу, яким би підтверджувалась неможливість виконання ним грошового зобов'язання добровільно. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували відсутність бюджетного призначення на оплату Договору; вжиття заходів відповідачем щодо закладення коштів у кошторисах на наступні роки на здійснення плати за Договором; відмову органу Казначейства України у здійсненні реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань відповідача за Договором та у здійсненні платежу за дорученням відповідача.

Крім того матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків сторін за Договором, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, в якому зазначено, що станом на 31.05.18. заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги харчування за Договором становить 112.062,00 грн. Судом враховано, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним бухгалтерським документом, проте, у даному випадку додатково свідчить про прийняття та облік у бухгалтерському обліку контрагентів відповідних господарських зобов'язань за Договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 112.062,00 грн.

Надана позивачем до матеріалів справи претензія № б/н від 31.05.18. не приймається судом як така, що не містить доказів її направлення (вручення) відповідачу.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 112.062,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (04211, м. Київ, вул. Йорданська, 11-А; ідентифікаційний код 37445442) на користь Фізичної особи-підприємця Плаксійчук Ганни Олександрівни (04214, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основний борг в сумі 112.062 (сто дванадцять тисяч шістдесят дві) грн. 00 коп. та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Ващенко