ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 місто Дніпро Справа № 904/1679/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 (повне рішення складено 02.07.2018, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі № 904/1679/18

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Покров Дніпропетровської області

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр №3", м. Запоріжжя

про стягнення суми недостачі у розмірі 673, 21 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", яке змінило назву на Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр № 3" суму недостачі у розмірі 673, 21 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1679/18:

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" 336,61 грн. вартості нестачі, 881,00 грн. судового збору;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр № 3" на користь 336,61 грн. вартості нестачі, 881,00 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наявністю вини обох відповідачів (відправника та залізниці) у недостачі вантажу за залізничною накладною №46379095, яка зафіксована у комерційному акті №466209/1 від 07.12.2017. В рішенні місцевого господарського суду зазначено, що в акті про технічний стан вагону від 07.12.2017 зазначено, вагон в технічному відношенні – справний, при цьому, акт містить висновок про можливість втрати вантажу через наявність зазору довжиною 50 см. та шириною 5 см., який відправник бачити міг, але заходів не вжив.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що незбереження вантажу могло статися як внаслідок доступу до вантажу в процесі перевезення, так і внаслідок наявності несправностей, які могли бути виявлені до його завантаження, тому покладення відповідальності за несхоронність вантажу підлягає як на перевізника так і на відправника вантажу, порівно.

Місцевий господарський суд погодився із розрахунком вартості вагової нестачі вантажу у сумі 673,21 грн., яку стягнув з відповідачів порівно, по 336,61 грн. з кожного.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1679/18 частково і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для покладення на залізницю відповідальності за незбереження вантажу, оскільки залізницею наданий вагон для перевезення у технічному стані справний, а за комерційну несправність несе відповідальність відправник. Апелянт вважає, що відсутня вина залізниці у втраті вантажу, що є підставою для відмови у задоволенні позову до відповідача-1.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В., суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі № 904/1679/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13.08.2018 від Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Позивач зазначає, що відповідальність перевізника (залізниці) виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення, оскільки залізницею прийнятий вагон до перевезення, на залізницю покладається відповідальність за втрату вантажу.

16.08.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр №3" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 повідомив апеляційний господарський суд про фактичне виконання рішення місцевого господарського суду.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2006 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (залізниця) та Публічним акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (вантажовласник) (назва сторін в редакції додаткової угоди №31 від 23.12.2015) укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № ПР/ДН-2-0738/НЮп, відповідно до якого предметом вказаного вище договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу, та проведення розрахунків за ці послуги.

04.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр №3" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат") (покупець) укладений договір поставки № Т126/05, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару, вказуються у Специфікаціях до договору, які є його невід’ємною частиною.

Покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його в порядку, передбаченому зазначеним договором.

Сторонами узгоджена Специфікація, відповідно до якої постачальник зобов’язується поставити покупцю щебінь гранітний фр.5-20 у кількості 197,20 т. на загальну суму без ПДВ 28 367,22 грн.

07.12.2017 на виконання умов договору та Специфікації до нього, зі станції Растущая, Придніпровської залізниці на адресу Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат") (вантажоодержувач) було здійснено відправку вантажу - щебеню гранітного фр.5-20 у вагоні №56118284 за залізничною накладною №46379095.

Згідно вказаної вище залізничної накладної, відправником вугільної продукції є Товариство з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр №3".

07.12.2017 під час приймання вантажу на станції призначення Чортомлик Придніпровської залізниці було виявлено вагову недостачу, яка склала 3 900 кг., про що складений комерційний акт № 466209/1 від 07.12.2017 (а.с. 20-21).

Згідно статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами.

В комерційному акті зазначено, що вага вантажу по документу значиться: брутто – не вказано, тара з бруса – 23300 кг; нетто – 69600 кг. При переважуванні вантажу на вагонних тензометричних вагах одержувача ЕрМак ВВ-150-1-50, держповірка органами Держстандарту 17.10.2017, фактично виявилася вага: брутто – 89 000 кг, тара з брусу 23 300 кг, нетто 65 700 кг, що менше ваги, вказаної у перевізному документі на 3 900 кг.

При комерційному огляді виявлено, що навантаження у вагоні шапкоподібне, нижче бортів на 800 мм. Справа, по ходу поїзда, над 7-м люком конусоподібне заглиблення довжиною 800 мм, шириною 800 мм. глибиною 500 мм. Нещільне прилягання кришки 7-го люка до арміровочного листа поперечної балки. Зазор довжиною 500 мм., шириною 50 мм.

По прибуттю виявлено просип вантажу, який усунено шляхом закладання зазору ганчір’ям. На момент переважування, просипу вантажу не було. Відмітка про маркування в документі, відсутня. Маркування немає.

Акт складений у відповідності з правилами складання актів.

Предметом даного судового розгляду є вимоги вантажоотримувача до залізниці та відправника про стягнення суми недостачі вантажу.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Аналогічні положення наведені у частині 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень.

Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (частина 1, частина 2 статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт").

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 затверджений Статут залізниць України, який згідно статті 2 визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії) (стаття 3 Статуту).

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу коли вантаж прибув на непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

Факт нестачі за спірним перевезенням (у вагоні №56179095), підтверджується матеріалами справи, зокрема комерційним Актом №466209/1 від 07.12.2017.

Як вбачається з комерційного акту №466209/1 від 07.12.2017 при прийнятті вантажу була виявлена нестача вантажу у кількості 3 900 кг.

Позивач розрахував вартість нестачі вантажу в сумі 673,21 грн.

Згідно зі статтею 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Водночас частиною 5 статті 31 Статуту залізниць України встановлено, що придатність рухомого складу, зокрема вагонів, для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами.

Пунктом 5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу передбачено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розробляються відправником окремо для кожного виду вантажу.

Як вбачається зі змісту залізничної накладної №46379095 та комерційного акту №466209/1 від 07.12.2017 визначення маси вантажу у вагонах, а також навантаження здійснювалося засобами відправника, тобто Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам'яний кар'єр №3". Як зазначено в акті №1 про технічний стан вагона від 07.12.2017 вагон в технічному відношенні – справний, при цьому, акт містить висновок про можливість втрати вантажу через наявність зазору довжиною 50 см. та шириною 5 см., який відправник бачити міг, але заходів не вжив, тобто в комерційному відношенні вагон несправний.

Крім того, з комерційного акту №466209/1 від 07.12.2017 вбачається наявність поглиблення розміром 800х800х500 см.

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність вини як відповідача-1, як залізниці, так і відповідача-2, як відправника вантажу в нестачі вантажу.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що нестача відбулась через комерційну несправність вагону, тому відповідальність за нестачу вантажу покладається в повному обсязі на відправника вантажу.

Так, за приписами статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, тобто в комерційному відношенні придатні (справні) вагони.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що залізницею поданий, а відправником прийнятий в комерційному відношенні несправний вагон; відправником завантажений вказаний вагон, а залізницею прийнятий для перевезення вказаний вагон, апеляційний господарський суд вважає правильним висновок місцевого господарського суду про покладення відповідальності за нестачу вантажу на відправника та перевізника порівну.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1679/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1679/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 21.08.2018.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков