ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1937/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Принцевської Н.М.,

суддів Діброви Г.І., Ярош А.І.

секретар судового засідання Іванов І.В.;

за участю представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_1 довіреність №230318, від 23.03.2018;

від відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року, суддя Желєзна С.П., м.Одеса, повний текст складено 02.07.2018 року

у справі № 916/1937/15

за позовом Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області

про стягнення 33520713 грн. 77 коп.

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області, в якій просило суд стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса прострочену заборгованість за кредитним договором від 27.08.2013 року № 71/13 в сумі 33520713 грн. 77 коп., в тому числі: прострочену заборгованість за кредитом в сумі 25100000 грн. 00 коп., прострочену заборгованість за відсотками в сумі 7763552 грн. 18 коп. та пеню за прострочення платежів по кредитному договору в сумі 657161 грн. 59 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача суму сплаченого судового збору.

22.06.2015 року Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК, м. Одеса в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві ІМЕКСБАНК, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, в якій просило суд стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса 148424538 грн. 18 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 125500000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 16016449 грн. 41 коп. та суму пені 6908088 грн. 77 коп., а також стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір, пропорційно позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.06.2015 року у справі №916/1937/15 (суддя Горячук Н.О.) позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса 125500000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 16016449 грн. 41 коп. заборгованості за відсотками, 6908088 грн. 77 коп. пені., а також стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Державного бюджету України судовий збір.

На виконання рішення суду було видано відповідні накази від 13.07.2015 року.

19.06.2018 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою в порядку статті 328 Господарського процесуального кодексу України, в якій просило суд наказ Господарського суду Одеської області по справі № 916/1937/15 про стягнення із ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса заборгованості за кредитом в сумі 125500000 грн. 00 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 16016449 грн. 41 коп. та пені за прострочення платежів по кредитному договору в сумі 6908088 грн. 77 коп. визнати таким, що не підлягає виконанню.

Заявник вважає припиненими свої договірні зобовязання в результаті вжиття з боку позивача заходів щодо позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме реєстрації за собою права власності на нежитлові будівлі Центрального стадіону "Чорноморець", що, за переконанням відповідача, в силу вимог статті 36 Закону України "Про іпотеку" має наслідком недійсність вимог стягувача до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області, в зв'язку з чим, наказ суду від 13.07.2015 року у справі № 916/1937/15, на думку відповідача, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року у справі №916/1937/15 (суддя Желєзна С.П.) заяву ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 916/1937/15 задоволено, наказ Господарського суду Одеської області від 13.07.2015 року у справі № 916/1937/15 про стягнення із ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса заборгованості за кредитом в сумі 125500000 грн. 00 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 16016449 грн. 41 коп. та пені за прострочення платежів по кредитному договору в сумі 6908088 грн. 77 коп. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК, м.Одеса в позасудовому порядку набуло право власності на предмет іпотеки - будівлі та споруди стадіону Чорноморець, відповідно до умов договору іпотеки від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 6134, отже, зобов'язання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області, що виникли із договору про відкриття кредитної лінії від 27.08.2013 року № 71/13 (із урахуванням додаткових угод), які були забезпечені вищевказаним договором іпотеки на теперішній час є припиненими в порядку частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса з ухвалою суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року у справі №916/1937/15 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області про визнання наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2018 року таким, що не підлягає виконанню по справі № 916/1937/15 відмовити, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про погашення заборгованості за 41 кредитним договором (у тому числі й від 27.08.2013 року №71/13) внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки судом першої інстанції не були враховані факти, встановлені постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 року по справі № 918/539/17, а саме факт того, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки (нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80 289,00 кв.м., основною площею 67 037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв.м) за договором іпотеки від 25.12.2014 року, погашеною є заборгованість лише позичальників ТОВ «ТБА «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ» та ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ОСОБА_4».

При цьому, зауважуючи про необовязковість правових висновків судів у інших справах, суд належним чином не обґрунтував, чому ним не враховуються такі висновки та не вказав, чому аргументація судів апеляційної інстанції у двох справах, які розглядалися по суті, відхиляється судом першої інстанції під час розгляду процесуального питання.

В звязку з чим, скаржник вважає посилання Заявника та суду на частину 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» хибними, оскільки звернення стягнення відбулося в рахунок погашення заборгованості зобовязань за кредитними договорами інших боржників, відмінних від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області, а тому положення даної статті не можна застосовувати в цьому випадку.

Скаржник наполягає, що зобов'язання сторін за кредитним договором не припинились, оскільки на момент розгляду справи повне погашення вимог кредитора за рахунок продажу предмета іпотеки не відбулося, оскільки у випадку нестачі вартості предмета іпотеки для задоволення всіх вимог іпотекодержателя після позасудового врегулювання, кредитор має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, в тому числі й із такого, яке є предметом іншого договору забезпечення.

На думку скаржника, за наявності спору щодо невизнання факту припинення дії кредитного договору, боржник має право на звернення до суду з позовною заявою, що містить відповідний предмет та підстави. Суд, при розгляді заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не наділений повноваженнями встановлювати певні факти або обставини. Проте, задовольняючи заяву боржника, суд першої інстанції фактично вдався до повторного розгляду справи по суті, чим порушив принцип правової визначеності.

Також, в апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції процесуальних строків, встановлених частиною 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заява надійшла до суду 19.06.2018 року, а розглянута судом лише 02.07.2018 року. При цьому, суд з власної ініціативи продовжив строк розгляду заяви попри те, що продовження строку розгляду справи, який встановлений законом, з огляду на положення частини 2 та 3 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, не може бути продовжений судом з власної ініціативи.

Крім того, скаржник зауважує, що суд першої інстанції в ухвалі посилався на судову практику, яка на думку скаржника не має жодного відношення до сторін у даній справі та містить інші підстави, предмети та обставини.

Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі №916/1937/15 (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Діброва Г.І., Ярош А.І.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса та призначено розгляд апеляційної скарги.

Відповідач своїм правом згідно частини 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що явка сторін не була визнана обовязковою, судова колегія вважає за можливе переглянути справу у відсутності представника відповідача.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м.Одеса не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню мотивована тим, що між позивачем та майновим поручителем ОСОБА_5 акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 6134, за умовами якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобовязань 41 юридичної особи-боржника за 41 кредитним договором, в тому числі і зобов'язань ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області за кредитним договором від 27.08.2013 року №71/13 передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,00 кв. м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв. м., яка знаходиться в оренді Акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець», розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), будинок 1/20.

Як вбачається з матеріалів справи, виникнення відповідного обов'язку (грошового зобов'язання) ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області (позичальника) перед Публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК, м. Одеса (банк) було опосередковане умовами укладеного між сторонами кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.08.2013 року №71/13, згідно з пунктами 1.1 якого Кредитор зобов'язується надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит або кредитна лінія).

Виконання позичальником умов вказаного кредитного договору було забезпечено укладеним між Публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК (іпотекодержатель) та майновим поручителем ОСОБА_5 акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» (іпотекодавець) іпотечним договором від 15.12.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 6134.

Згідно вказаного договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань 41 юридичною особою-боржником за 41 кредитним договором, передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80 289,00 кв.м., основною площею 67 037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв.м., яка знаходиться в оренді АТ «ФК «Чорноморець», розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), будинок 1/20 (предмет іпотеки).

У пункті 6.1 Іпотечного договору сторонами передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (стягувача у справі), яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки, на підставі цього Договору, зокрема, шляхом прийняття Предмета іпотеки (нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв. м., основною площею 67037,5 кв.м., то знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська (вулиця Енгельса), будинок 1/20 (один дріб двадцять), та розташовані на земельній ділянці, площею 62403 кв.м, яка знаходиться в оренді Акціонерного товариства «Футбольний клуб «ЧОРНОМОРЕЦЬ» у власність в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с.Августівка Біляївського району Одеської області умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії 27.08.2013 року № 71/13, в частині повернення траншу та нарахованих процентів за користування кредитом, Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК, м.Одеса направило відповідачу вимогу від 05.03.2015року № 1562 про дострокове повернення кредиту у розмірі 125500000 грн. 00 коп., погашення заборгованості за нарахованими відсотками за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року процентами у сумі 5762972 грн. 70 коп. та сплату процентів до повного погашення кредиту.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.06.2015 року у справі №916/1937/15 (суддя Горячук Н.О.) позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса 125500000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 16016449 грн. 41 коп. заборгованості за відсотками, 6908088 грн. 77 коп. пені., а також стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області на користь Державного бюджету України судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 27.08.2013 року № 71/13 щодо повернення суми кредиту та відсотків за його користування.

З матеріалів справи також вбачається, що в квітні 2017 року, у зв'язку з наявністю невиконаного грошового зобов'язання, стягувачем на адресу ОСОБА_5 акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області було направлено вимогу від 05.04.2017 року № 832 про усунення порушень (у порядку статті 35 Закону України "Про іпотеку"), з попередженням про необхідність у 30 денний строк виконати порушене зобов'язання за Кредитним договором від 27.08.2013 року № 71/13 та у разі залишення вимоги без задоволення - повідомлено про право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

19.03.2018 року Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК, м. Одеса здійснило реєстрацію за собою права власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,00 кв.м., що розташовані за адресою: Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), будинок 1/20, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

Згідно зі статтею 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом статей 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 року, на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За приписами статті 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У частині 1 статті 36 Закону України Про іпотеку зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними (частина 4 статті 36 Закону).

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому згідно частини 1 статті 37 Закону України Про іпотеку правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої у статті 38 цього Закону.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням на підставі, зокрема, відповідного застереження в іпотечному договорі.

Цей спосіб реалізується шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що можливо здійснити, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.08.2013 року № 71/13 (з урахуванням додаткових угод), зокрема пунктом 3.2.10, встановлено, що у випадку непогашення Кредиту та/або процентів, Кредитор має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та в інших випадках, встановлених договором або законодавством України.

Також пунктами 3.1.6, 3.1.7 іпотечного договору від 25.12.2014 року сторони передбачили, що Іпотекодержатель має право вимагати від Боржника незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а при незадоволенні вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до закону та цього договору за наявності підстав, перелічених у договорі; звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених пунктом 3.1.6 договору, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору та/або договору про задоволення вимог іпотекодержателя, і за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Одночасно, пунктом 5.1. іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або часткової несплати у передбачені Кредитним договором строки сум процентів (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором;

- незалежно від настання терміну виконання Боржником будь-яких зобов'язань за Кредитним договором при виникненні підстав, вказаних у п. п. 3.1.4., 3.1.6. цього Договору, та у разі надання Іпотекодавцем недостовірної інформації згідно п.2.1 цього договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору, даний пункт є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом:

- продажу від свого імені предмета іпотеки,

- прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

19.03.2018 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», реалізувавши право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання набуло у власність майно, яке є предметом іпотеки, а саме нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, загальною площею 80289,00 кв.м.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

З аналізу статей 1, 36 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що після завершення позасудового врегулювання (після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу) будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником (іпотекодавцем або іншою особою, відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання (зобов'язання боржника за договором кредиту) є недійсними. Таким чином, частиною 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення зобов'язань щодо виконання основного зобов'язання, яке було забезпечено іпотечним договором.

Юридичним наслідком виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов'язання. Таким чином, з моменту виконання боржником/третьою особою зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

З урахуванням наведеного, в силу частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» вимоги позивача щодо виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є неправомірними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку, що в силу частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» вимоги позивача щодо виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є неправомірними.

Встановивши відсутність відповідного грошового обов'язку боржника внаслідок його виконання третьої особою (іпотекодавцем), місцевий господарський суд правомірно застосував положення частини 2 статті 325 Господарського кодексу України та визнав наказ таким, що не підлягає виконанню.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», з огляду на те, що кредитор скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов'язань інших боржників, а не зобов'язань відповідача, є безпідставними, оскільки після набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, якою забезпечено згідно іпотечного договору усі існуючі борги позичальників, відповідно до вимог статті 37 Закону України Про іпотеку, у іпотекодержателя відсутнє право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна у разі, якщо ціна предмета іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, в звязку з чим, вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Наразі, згідно з умовами іпотечного договору іпотекою забезпечено сплату позичальниками або іпотекодавцем (разом чи окремо) існуючих та майбутніх боргів усіх 41 позичальників у строки та на умовах, зазначених в кредитних договорах, що узгоджується зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, як правомірно зазначено судом першої інстанції, кредитор у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя несе ризики, які пов'язані із недійсністю подальших вимог до боржника, оскільки сама процедура набуття права власності на іпотечне майно у порівнянні із іншими способами задоволення вимог іпотекодержателя може не забезпечити у повній мірі реалізацію прав як боржника, так і іпотекодавця у разі їх відмінності.

У випадку наявності у іпотекодержателя наміру здійснити погашення лише частини зобов'язань, забезпечених іпотекою, він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статті 39 Закону України «Про іпотеку», і саме в такому випадку рішенням суду мають в обов'язковому порядку бути встановлені як розмір зобов'язання, яке підлягає задоволенню за рахунок предмету іпотеки, так і його (предмету іпотеки) початкова вартість.

Що стосується посилання скаржника на судові рішення у справах № 918/539/17, №907/600/17, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовою колегією розглянуто і відхилено посилання позивача на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 року у справі № 918/539/17, в якій нібито, встановлено факт того, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки (нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80 289,00 кв. м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв. м) за договором іпотеки від 25.12.2014 року, погашеною є заборгованість лише позичальників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ТБА «ПРОМБУД», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ОСОБА_4», оскільки судова колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає, що мало місце дослідження наявних доказів у справі № 918/539/17 і їх оцінка, а не встановлення факту, який би був преюдиціальним по всім аналогічним спорам.

Посилання на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 року у справі № 907/600/17 також не може бути прийнято до уваги, оскільки обставини, встановлені цим судовим рішенням не є преюдиціальним фактом для розгляду даної справи з огляду на те, що у справі № 907/600/17 приймали участь інші учасники справи з іншого предмету спору (застосування наслідків недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 27.08.2014 року Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Україна», повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації припинення іпотеки та обтяжень щодо майна ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Україна»; зміну пункту 1.3. кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 12.06.2014 року № 27/14, зміненого додатковими угодами № 2, № 3 та № 5, шляхом доповнення його текстом в редакції, запропонованій позивачем).

Таким чином, обставини, на які скаржник посилається як на преюдиційні, висвітлювались судами в межах відхилення доводів відповідачів щодо припинення їх зобов'язань внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 15.12.2014 року. При цьому, судами не встановлювались обставини реалізації Банком у відношенні даних відповідачів процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Натомість матеріали даної справи свідчать, що реалізуючи право на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки позивач направив повідомлення про порушення умов основного зобов'язання не лише ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ «ЧОРНЕ МОРЕ», ТОВ «ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНЕ АГЕНТСТВО «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ», а також й відповідачу у справі. Ненадання позивачем доказів такого звернення реєстратору під час здійснення реєстраційних дій не свідчить про погашення вимог лише частини кредиторів, вимоги яких були забезпечені іпотекою, адже, розпочавши відповідну процедуру, Банк надіслав попередження іпотекодавцю про свій намір задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й щодо ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області.

За таких обставин, відповідні оціночні судження, викладені у мотивувальній частині наданих скаржником судових рішень, не мають преюдиційного значення для даної справи, а доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визнаються колегією суддів необґрунтованими та такими, що спростовується встановленими фактичними обставинами справи.

Посилання апелянта на те, що зобов'язання відповідача на кредитним договором не припинились з огляду на те, що на момент розгляду справи продажу предмета іпотеки не відбулося, судова колегія відхиляє, оскільки ПАТ «ІМЕКСБАНК» обрав інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, відмінний від реалізації предмету іпотеки на підставі договору купівлі-продажу.

Не можуть бути визнані обґрунтованими й твердження щодо здійснення судом під час прийняття оскаржуваної ухвали повторного розгляду справи по суті, що призвело до порушення принципу правової визначеності, адже за змістом частини 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суду надане право визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наразі, розгляд відповідної заяви здійснено судом у відповідності до вимог статті 328 Господарського процесуального України, в межах даної справи, наявних в ній письмових, достовірних та належних доказів, які мають значення для вирішення зазначеної заяви.

За встановлених обставин, дії суду не можуть бути розцінені як повторний перегляд судового рішення, оскільки обумовлюється наведеними нормами процесуального законодавства.

Що стосується посилань скаржника на порушення судом першої інстанції процесуальних строків розгляду вищезазначеної заяви встановлених частиною 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що заява надійшла до суду 19.06.2018 року, а розглянута була судом лише 02.07.2018 року, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Частиною 1, 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, як вбачається з матеріалів справи заява ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області про визнання наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2015 року таким, що не підлягає виконанню по справі № 916/1937/15 надійшла до Господарського суду Одеської області 19.06.2018 року.

Обчислення десятиденного строку, в який необхідно розглянути таку заяву, починається, у відповідності до частини 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України, з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто десятиденний строк розгляду вищезазначеної заяви у даній справі закінчувався 29.06.2018 року, що у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 1-р "Про перенесення робочих днів у 2018 році" є вихідним днем, в зв'язку з чим та у відповідності до приписів частини 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України останнім днем розгляду вищезазначеної заяви було 02.07.2018 року.

З огляду на зазначене, Господарським судом Одеської області оскаржувана ухвала прийнята без порушення строків, встановлених частиною 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції в ухвалі посилався на судову практику, яка на думку скаржника не має жодного відношення до сторін у даній справі та містить інші підстави, предмети та обставини, колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду не приймаються, оскільки не спростовують вірного висновку суду першої інстанції по справі.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню через відсутність будь-яких обов'язків боржника, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АМІКОР, с. Августівка Біляївського району Одеської області, перед стягувачем (позивачем), що виникли із договору про відкриття кредитної лінії від 27.08.2013 року № 71/13 (із урахуванням додаткових угод), із метою примусового виконання яких Господарським судом був виданий наказ від 13.07.2015 року по даній справі.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Переглядаючи у апеляційному порядку ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року у справі № 916/1937/15, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не виявив порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при прийнятті Господарським судом Одеської області оскаржуваної ухвали, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року у справі №916/1937/15 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року у справі № 916/1937/15 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 року у справі №916/1937/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 13 серпня 2018 року, повний текст постанови складено 15 серпня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7
ОСОБА_8