ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.08.2018 Справа № 920/346/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи № 920/346/18

за позовом: Фізичної особи-підприємця Феклістової Алли Олександрівни (АДРЕСА_1, 40030, ід. номер НОМЕР_1),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» (вул. Першотравнева, буд. 1, с. Суха Грунь, Липоводолинський район, Сумська область, 42506, код 33976979),

про стягнення заборгованості за договором суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 19.09.2017 в розмірі 1199284 грн. 13 коп.

та

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» (вул. Першотравнева, буд. 1, с. Суха Грунь, Липоводолинський район, Сумська область, 42506, код 33976979),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Феклістової Алли Олександрівни (АДРЕСА_1, 40030, ід. номер НОМЕР_1),

про визнання недійсними додаткової угоди № 1 та додатків № 1, № 2 та № 3 до договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 19.09.2017,

за участю представників сторін:

Від позивача, відповідача за зустрічним позовом: Гузенко Є.В., довіреність від 15.05.2018

Від відповідача, позивача за зустрічним позовом: Цвіркун І.О., довіреність від 06.03.2018

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1199284 грн. 13 коп., з яких: 1 071 522 грн. 00 коп. - основного боргу, 73 541 грн. 94 коп. - пені, 40 180 грн. 07 коп. інфляційних збитків, 14 040 грн. 12 коп. - 3% річних, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 19.09.2017, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 989 грн. 26 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач відзиву на позов не подав. До початку розгляду справи по суті подав суду зустрічну позовну заяву від 12.06.2018, в якій просить суд визнати недійсними додаткову угоду № 1 від 19.09.2017 та додатки № 1 від 25.09.2017, № 2 від 25.10.2017 та № 3 від 01.12.2017 до договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 19.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Оноприєнко А.В. за № 1516. Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 13.07.2018 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою у справі №920/346/18.

Від відповідача за зустрічним позовом надійшла відповідь на зустрічну позовну заяву від 30.07.2018, в якій просить суд відмовити в задоволенні вимог ТОВ «СК-АГРО», посилаючись на те, що АТ «Про Кредит Банк» як заставодержатель надав дозвіл на передачу в оренду ФОП Феклістовій А.О. та суборенду ТОВ «СК-АГРО» предмета застави, договором передбачено укладення додаткових угод і додатків до Договору в простій письмовій формі, позивачем за зустрічним позовом було прийнято сільськогосподарську техніку та надані відповідачем за зустрічним позовом послуги на виконання Договору, Додаткової угоди до Договору, що свідчить про наступне схвалення сторонами умов Договору.

Позивач за зустрічним позовом надав відповідь на відзив від 13.08.2018, в якому вважає заперечення відповідача за зустрічним позовом необґрунтованими і просить суд задовольнити його вимог в повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 14.08.2018 закрите підготовче провадження та за письмовою згодою сторін справу №920/346/18 призначено до судового розгляду по суті в той же день.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив:

19 вересня 2017 року між фізичною особою - підприємцем Феклістовою Аллою Олександрівною і Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» було укладено договір суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем (далі за текстом - «Договір»), посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А.В. за реєстровим номером 1516.

Відповідно до умов п. 1.1 Договору позивач зобов'язався передати відповідачу транспортні засоби, зазначені у Договорі, що знаходяться в користуванні позивача на підставі договору оренди між ФОП Феклістовою А.О. і ТОВ «АГРОХІМ-ПАРТНЕР», в тимчасове платне користування. Так, згідно з п. 1.10 Договору, Відповідачу мали бути надані:

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8120 держ. № 19264ВМ:

- зернозбиральний комбайн CASE ІН 8010 держ. № 16681BM;

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8010 держ. № 16743ВМ,

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8010 держ. № 19364ВМ,

Зі змісту п. 1.9. Договору вбачається, що строк суборенди транспортних засобів складає (обидві дати включно): з 19 вересня 2017 року (п. 1.9.1.); по 31 жовтня 2017 (п. 1.9.2).

Відповідно до умов п. 2.1 Договору загальна сума орендної плати складає 5 000 грн. 00 коп. (ПДВ не передбачено) за весь строк суборенди транспортних засобів, вказаних в п. 1.10. Виплата орендної плати має бути здійснена Відповідачем протягом 10 банківських днів з дня підписання Акту приймання-передачі (повернення) ТЗ за умови попереднього надання рахунку-фактури.

19 вересня 2017 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою внесли зміни до п. 1.9, 1.10 та 2.1. Договору, а саме:

п.1.9. « Строк оренди транспортних засобів складає (обидві дати включно) з дати, вказаної в п. 1.1. відповідних додатків до цього Договору по дату вказану в п. 1.2. відповідних додатків до цього Договору».

п. 1.10. «Перелік транспортних засобів, що передається Орендарю за цим Договором, зазначено у п.2 відповідних Додатків до цього Договору».

п. 2.1. «Сума орендної плати за весь строк оренди транспортних засобів зазначена у п. 3 відповідних додатків до цього Договору. Загальна сума орендної плати складає суму орендної плати згідно всіх додатків до цього Договору. Виплата орендної плати буде здійснена Орендарем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання Акту приймання-передачі (повернення) транспортних засобів (останнього транспортного засобу згідно відповідного додатку) за умови попереднього надання рахунку-фактури.»

Судом встановлено, що на кожен окремий період фактичної передачі відповідачу техніки сторонами складались відповідні додатки до Договору та акти, що встановлюють обсяг наданих послуг з оренди техніки та їх вартість.

Так, відповідно до умов Додатку № 1 до Договору позивач зобов'язався надати Відповідачу на строк з 19.09.2017р по 25.09.2017р. наступні транспортні засоби:

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8120 держ. № 19264ВМ;

- зернозбиральний комбайн CASE ІН 8010 держ. № 16681BM;

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8010 держ. № 19364ВМ.

Відповідно до п. 3 зазначеного Додатку № 1 сума орендної плати при цьому склала 289520,00грн. за весь строк оренди.

Крім того, сторонами складено та підписано відповідні Акти здавання-приймання від 19.09.2017р. /а.с. 20/ та Акт здавання-приймання від 25.09.2017р. (повернення техніки) /а.с. 21/.

Відповідно до умов Додатку № 2 до Договору позивач зобов'язався надати Відповідачу на строк з 26.09.2017р по 25.10.2017р. наступні транспортні засоби:

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8120 держ. № 19264ВМ;

- зернозбиральний комбайн CASE ІН 8010 держ. № 16681BM;

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8010 держ. № 19364ВМ,

Відповідно до п. 3 зазначеного Додатку № 2 сума орендної плати при цьому

склала 1161600,00грн. за весь строк оренди.

Крім того, сторонами складено та підписано відповідні Акти здавання-приймання від 26.09.2017р. /а.с. 23/ та Акт здавання-приймання від 25.10.2017р. (повернення техніки) /а.с. 24/.

Відповідно до умов Додатку № 3 до Договору позивач зобов'язався надати відповідачу на строк з 26.10.2017р по 01.12.2017р. наступні транспортні засоби:

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8120 держ. № 19264ВМ;

- зернозбиральний комбайн CASE ІН 8010 держ. № 16681ВМ;

- зернозбиральний комбайн CASE AFX 8010 держ. № 19364ВМ.

Відповідно до п. 3 зазначеного Додатку № 3 сума орендної плати при цьому склала 803842,00 грн. за весь строк оренди.

Крім того, сторонами складено та підписано відповідні Акти здавання-приймання від 26.10.2017р. /а.с. 26/ та Акт здавання-приймання від 01.12.2017р. (повернення техніки) /а.с. 27/.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ним належним чином були виконані всі взяті на себе зобов'язання по Договору з урахування Додаткової угоди №1 до Договору, проте відповідач розрахунки здійснював частково, перерахувавши позивачу грошові кошти в сумі 1 183 440 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по поточному рахунку від 18.10.2017 р., від 01.11.2017 р. та від 03.11.2017 р., несплаченою залишилась сума основного боргу в розмірі 1 071 522 грн. 00 коп.

Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень заявленим вимогам звернувся з зустрічним позовом, в якому просить суд визнати недійсними Додаткову угоду № 1 від 19.09.2017 та додатки № 1 від 25.09.2017, № 2 від 25.10.2017 та № 3 від 01.12.2017 до договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 19.09.2017, посилаючись на те, що всупереч вимогам частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, сторонами в момент укладення додаткової угоди та додатків до договору суборенди від 19 вересня 2017 року були недодержані вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, а саме, порушені вимоги статті 586 Цивільного кодексу України та статті 17 Закону України «Про заставу», оскільки укладені між сторонами додаткова угода та додатки до договору суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем не були попередньо погоджені банком (Заставодержателем) і це є підставою для визнання їх недійсними; додаткова угода та додатки до договору укладені без нотаріального посвідчення, що суперечить вимогам статті 799 УК України та є підставою для визнання їх недійсними; додаткова угода та додатки до договору підписані особою, яка не мала права на їх укладення у зв'язку з обмеженнями у Статуті повноваження директора щодо укладення правочинів, сума яких перевищує 50000 грн.

Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу підставами для визнання судом недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України визначено основні критерії чинності правочину, а саме, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту ст. 17 Закону України «Про заставу» вбачається, що Заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою Заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 586 Цивільного кодексу України Заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що листом AT «ПроКредит Банк» (Заставодержателем) від 19 вересня 2017 року №54-2/17/689 власнику транспортних засобів було надано дозвіл на передачу в оренду ФОП Феклістовій А. О. та суборенду ТОВ «СК-АГРО» предмета застави (транспортних засобів) /а.с. 146/, що свідчить про дотримання сторонами вимог ст. 17 Закону України «Про заставу» та статті 586 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом. 7.3. Договору встановлено, що відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що зміна (у формі додаткових угод, додатків тощо) або розірвання цього договору вчиняється в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що в цілому відповідає вимогам зазначеної статті Цивільного кодексу України.

Зі змісту статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин, вчинений представником із перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступною схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють (наприклад, приймання виконаних робіт/послуг, перерахування платежів другій стороні), створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Тобто, наступне схвалення правочину, вчиненого від його імені представником із перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним, а також створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Судом встановлено та не заперечується представниками сторін в судовому засіданні, що позивачем за зустрічною позовною заявою була прийнята сільськогосподарська техніка та надані відповідачем за зустрічним позовом послуги, що підтверджується актами приймання-передачі: № 1 від 25 вересня 2017 року, № 2 від 25 жовтня 2017 року, № 3 від 01 грудня 2017 року, копії яких додаються до матеріалів справи. Крім того, ним частково було проведено розрахунки за надані послуги в сумі 1 183 440 грн., згідно банківських виписок від 18.10.2017 року, 01.11.2017 року та 03.11.2017 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що такі дії свідчать про наступне схвалення сторонами умов договору, додаткової угоди та додатків до договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем, і вказує на те, що позивач за зустрічною позовною заявою схвалив даний договір з додатками та додатковою угодою №1 і одночасно визнав факт їх укладення. Сторони погодили всі істотні умови цього договору та своїми діями щодо наступного схвалення умов договору підтвердили те, що додаткова угода та додатки до договору були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Вищого господарського суду України від 18 травня 2016 року у справі №922/5675/14 та в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 р. у справі № 3-38гс14.

Крім того, відповідно до ч.6 п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Пунктом 3.4. цієї ж Постанови встановлено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що Додаткова угода №1 до Договору, а також Додатки до Договору відповідають вимогам, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тому правові підстави для визнання їх недійсними відсутні, а отже вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Так, відповідно до п. 3 Додатку № 1 сума орендної плати становить 289520,00грн. за весь строк оренди і відповідачем повинна була бути сплачена до 02.10.2017р. включно.

Згідно п. 3 Додатку № 2 сума орендної плати становить 1161600,00грн. за весь строк оренди і відповідачем повинна була бути сплачена до 01.11.2017р. включно.

Відповідно до п. 3 Додатку № 1 сума орендної плати становить 803842,00грн. за весь строк оренди і відповідачем повинна була бути сплачена до 08.12.2017р. включно.

Судом встановлено, що письмовими матеріалами справи підтверджується факт належного виконання зобов'язань по Договору з урахуванням Додаткової угоди №1 та Додатків до Договору, а саме: Договір, Додаткова угода №1, Додатки до Договору, Акти здавання-приймання підписані представниками обох сторін без зауважень, відповідачем здійснено часткову оплату в розмірі 1 183 440 грн. 00 коп.

Враховуючи те, що відповідачем не подано суду доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень таким вимогам, суд дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 071 522 грн. 00 коп. заборгованості.

Крім того, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача 73 541 грн. 94 коп. пені, нарахованої за загальний період з 03.10.2017 по 07.05.2018 (по кожному факту прострочення), відповідно до умов п. 5.5 Договору, яким передбачено, що у разі несвоєчасної оплати суборендної плати та/або всіх інших платежів, передбачених цим Договором, Відповідач сплачує Позивачу на вимогу останнього пеню у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання, стягнення пені передбачено умовами Договору, пеня нарахована в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 73 541 грн. 94 коп. пені визнаються судом правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення 14 040 грн. 12 коп. - 3 % річних за період з 03.10.2017 по 07.05.2018, а також 40 180 грн. 07 коп. інфляційних збитків за період грудень 2017 р. - березень 2018 р.

Судом перевірено розрахунок позовних вимог в цій частині та встановлено, що нарахування здійснено позивачем методологічно та арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 14 040 грн. 12 коп. - 3 % річних за період з 03.10.2017 по 07.05.2018, а також 40 180 грн. 07 коп. інфляційних збитків за період грудень 2017 р. - березень 2018 р.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог та необґрунтованість зустрічних позовних вимог, судові витрати за первісним позовом підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Феклістової Алли Олександрівни до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» про стягнення заборгованості за договором суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 19.09.2017 в розмірі 1199284 грн. 13 коп. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» (вул. Першотравнева, буд. 1, с. Суха Грунь, Липоводолинський район, Сумська область, 42506, код 33976979) на користь Фізичної особи-підприємця Феклістової Алли Олександрівни (АДРЕСА_1, 40030, ід. номер НОМЕР_1) 1 071 522 грн. 00 коп. - основного боргу, 73 541 грн. 94 коп. - пені, 40 180 грн. 07 коп. інфляційних збитків, 14 040 грн. 12 коп. - 3% річних, 17 989 грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» до відповідача: Фізичної особи-підприємця Феклістової Алли Олександрівни про визнання недійсними додаткової угоди № 1 та додатків № 1, № 2 та № 3 до договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 19.09.2017 відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 17.08.2018 р.

Суддя О.В. Коваленко