ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/831/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Шепіль О.В. за довіреністю;

від відповідача: Соколов Д.С. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" до відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна -Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 628917,37грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Миронівський хлібопродукт" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна -Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості у сумі 628917,37грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.05.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.06.2018р. о 11:40.

В підготовчому засіданні від 05.06.2018р. відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.суду№11209/18 від 05.06.2018р.) в якому заперечує проти позовних вимог.

В підготовчому засіданні від 03.07.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 12.07.2018р. о 10:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 12.07.2018р. о 10:00.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

05.07.2018р. за вх.суду№13482/18 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

Однак у зв'язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 09.07.2018р., засідання суду відкладене на 12.07.2018р. о 10:00 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2018р. призначено підготовче засідання на 25.07.2018р. о 11:30.

16.07.2018р. за вх.суду№2-3587/18 позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 628917,37грн. основного боргу, 101162,90грн. інфляційних втрат, 25932,62грн. 3% річних.

Суд, розглянувши у підготовчому засіданні від 25.07.2018р. заяву позивача про збільшення позовних вимог, відмовляє у її задоволенні оскільки зазначена заява є не збільшенням позовних вимог, а їх доповненнями.

Суд звертає увагу позивача на те, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р.

Враховуючи викладене, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 628917,37грн.

В підготовчому засіданні від 25.07.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 27.07.2018р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.07.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 27.07.2018р. о 12:00.

В підготовчому засіданні від 27.07.2018р. відповідач надав до суду заперечення за вх.суду№15237/18 від 27.07.2018р. та звернувся до суду з клопотанням про призначення судової економічної експертизи для визначення розміру заборгованості.

Розглянувши в підготовчому засіданні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, суд відмовив у його задоволенні, як необґрунтованому та не підтвердженому належними доказами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.07.2018р. закрито підготовче провадження у справі №916/813/18 та призначено справу до розгляду по суті на 02.08.2018р. о 10:00.

02.08.2018р. за вх.суду№15560/18 позивач надав до суду заяву про уточнення розрахунку основного боргу.

В судовому засіданні від 02.08.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/813/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вказує позивач, 01.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Миронівський хлібопродукт" (позивач, Постачальник) та Виробничо-комерційною фірмою "Юна -Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач, Покупець) укладено договір поставки з відстроченням платежу №49/15 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставляти Покупцю, а Покупець приймати та оплачувати товар, відповідно до умов договору (п.1.1. договору).

Згідно до п.3.1. договору постав товару здійснюється на умовах DDP- склад Покупця (в інтерпретації міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2000) однією або декількома партіями у відповідності зі специфікаціями чи накладними, які оформлюються на кожну партію товару.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що оплата кожної окремої партії товару (визначеної в накладній) по даному договору Покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості даної партії товару на поточний рахунок Постачальника на протязі 30 календарних днів з дати його отримання/реалізації.

Даний договір укладений на невизначений термін та діє до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством (п.8.1. договору).

Позивач зазначає, що позивач свої зобов'язання за договором поставки виконував належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 628917,37грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними видатковими накладними, актами прийому-передачі та товарно-транспортними накладними. Відповідач не виконав належним чином умови договору поставки в частині оплати вартості поставленого товару, а саме відповідач оплатив поставлений позивачем товар у сумі 628917,37грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення (судове попередження), що підтверджується копією фіскального чеку з Укрпошти №902 та претензія №1 від 24.11.2017р. про невиконання зобов'язання щодо оплати отриманого товару на суму 628917,37грн., що підтверджується копією фіскального чеку з Укрпошти, №910, на які відповідач відповіді не надав та кошти не перерахував.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовну вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 628917,37грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що в позовній заяві Публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт» посилаючись на вищенаведені положення Договору поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р., а також на положення ст.ст. 629, 526 Цивільного кодексу України, просить стягнути з Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженого відповідальністю вартість товару, поставленого за період з 20.12.2016р. по 15.03.2017р. на суму 628917,37грн. У вказаному позові та додатку до нього розрахунку заборгованості Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт» наводить перелік видаткових накладних, за якими в період з 20.12.2016р. по 15.03.2017р. відбувалась поставка товару за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. на загальну суму 628917,37грн., за якими пред'явлено позов до стягнення. При пред'явленні позову позивачем не було враховано, що Виробничо- комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю в період з 20.12.2016р. по 15.03.2017р. перераховано на рахунок позивача за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. кошти в сумі 495000,00грн., якими оплачено поставки товару, у тому числі за накладними, що являються предметом позову. Крім цього, в період з 20.12.2016р. по 15.03.2017р. ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ повернуто ПАТ «Миронівський хлібопродукт» товару на загальну суму 82217,90грн. Відповідно до цього, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» про стягнення з Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю суми основного боргу за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015 р. в сумі 628917,37грн. являються необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

У відповіді на відзив відповідача позивача зазначає, що відповідач надав до суду відзив на позовну заяву з платіжними дорученнями №1123 на суму 10000,00грн., №1134 на суму 10000,00грн., №1016 на суму 30000,00грн., №26372 на суму 20000,00грн., №26451 на суму 20000,00грн., №26545 на суму 60000,00грн., №26603 на суму 25000,00грн., №26940 на суму 5000,00грн. Всього платіжних доручень відповідач надав на суму 180000,00грн., які підтверджували оплату товару частково за попередні періоди. Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 628936,87грн + 3533480,50грн = 4162417,37грн. Розрахунок заборгованості: 4162417,37грн.(поставка товару) - 3533500,00 грн.(оплата товару) = 628917,37грн.(борг). Відповідач не виконав належним чином умови договору поставки в частині оплати вартості поставленого товару, а саме відповідач не провів оплату за поставлений товар у сумі 628 917,37грн.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив позивача, відповідач вказує, що наведені відомості бухгалтерського обліку ПАТ «Миронівьский хлібопродукт» щодо господарських операцій за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. не відповідають даним обліку Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю. Згідно даних бухгалтерського обліку ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. позивачем здійснено поставок товару на загальну суму 4533791,64грн., протягом дії договору повернуто товару позивачу, та який не підлягає оплаті на загальну суму 377262,45грн., оплачено поставлений товар на загальну суму 3938500,00грн. Відповідно до цього твердження позивача про існування заборгованості ВКФ «Юна- Сервіс» ТОВ перед ПАТ «Миронівський хлібопродукт» в сумі 628917,37грн. та про зарахування коштів, які надходили за договором поставки, в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди є необгрунтованими. Крім цього зазначене свідчить про суттєві розбіжності в обліку господарських операцій за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. У зв'язку з суттєвими розбіжностями акт звірення розрахунків за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. між сторонами не підписано, а наданий позивачем акт, який підписано ПАТ «Миронівський хлібопродукт» в односторонньому порядку не відповідає наявним первинним документам. Таким чином, відповідно до наведеного, мають місце суттєві розбіжності між даними бухгалтерського обліку ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ та даними позивача. В зв'язку з тривалим періодом дії договору поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. та великим обсягом поставок товару, повернень товару та оплат, виявити причини розбіжності не вдалося.

В своїх уточненнях розрахунку суми боргу позивач зазначає, що позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 628 917,37грн + 4 140 212,55 гри =4769129,92грн. Відповідач оплатив товар на суму 3533500,00грн., повернув товар на суму 371374,27грн., коригування накладних на суму 608,76грн., коригування заборгованості на суму 234729,52грн. Таким чином розрахунок заборгованості складається з: 4769129,92грн. (поставка товару) - 3533500,00грн. (оплата товару) - 371374,27грн (сума повернутого товару) - 234729,52грн. (сума коригувань) - 608,76грн. (коригування накладних) = 628917,37грн. (борг). Відповідач не виконав належним чином умови договору поставки в частині оплати вартості поставленого товару, а саме Відповідач не провів оплату за поставлений товар у сумі 628 917,37грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, 01.06.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки з відстроченням платежу №49/15 відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставляти відповідачу товар, а відповідач зобов'язався приймати та оплачувати товар, відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором поставки виконував належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 4769129,92грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними видатковими накладними, актами прийому-передачі та товарно-транспортними накладними.

З доданих до матеріалів справи документів, на підставі накладних частину товару, загальна вартість якого складає 371374,27грн. відповідачем було повернуто ПАТ "Миронівський Хлібопродукт".

Таким чином розрахунок заборгованості складається з: 4769129,92грн. (поставка товару) - 3533500,00грн. (оплата товару) - 371374,27грн. (сума повернутого товару) - 234729,52грн. (сума коригувань) - 608,76грн. (коригування накладних) = 628917,37грн. (борг).

З урахуванням повернення товару, часткової оплати відповідачем товару, загальна сума заборгованості відповідача складає 628917,37грн.

Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що Виробничо- комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю в період з 20.12.2016р. по 15.03.2017р. перераховано на рахунок позивача за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. кошти в сумі 495000,00грн., якими оплачено поставки товару, у тому числі за накладними, що являються предметом позову судом до уваги не приймається, оскільки відповідачем до відзиву на позов надані платіжні доручення про сплату заборгованості лише на 180000,00грн. Крім того платіжне доручення №26372 датоване 19.12.2016р., а позивачем розрахована заборгованість за поставки з 20.12.2016р., тобто платіжне доручення №26372 свідчить про оплату раніше поставленого товару.

Доводи відповідача про те, що ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ повернуто ПАТ «Миронівський хлібопродукт» товару на загальну суму 82217,90грн. також судом до уваги не приймаються, оскільки згідно наданих позивачем до матеріалів справи видаткових накладних, актів прийому-передачі та товарно транспортних накладних, що містяться у 26 томах справи, вбачається, що відповідачем повернуто позивачу товару на загальну суму 371374,27грн.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Під час розгляду справи відповідачем не надано належних доказів спростовуючих позовні вимоги.

Суд, перевіривши розрахунок заборгованості позивача, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача за договором поставки з відстрочкою платежу №49/15 від 01.06.2015р. підлягають 628917,37грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" до відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна -Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 628917,37грн., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору у сумі 9433,78грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 123, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" до відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна -Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 628917,37грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми "Юна -Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса,2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" (08800, Київська область, Миронівський район, с. Миронівка, вул. Елеваторна,1, поштова адреса: 03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158, ) 628917/шістсот двадцять вісім тисяч дев'ятсот сімнадцять/грн. 37коп. заборгованості, 9433/дев'ять тисяч чотириста тридцять три/грн. 78коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 13 серпня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова