КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2018 р. Справа№ 910/3811/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Хрипуна О.О.

Гончарова С.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 (повний текст складено 24.05.2018)

у справі № 910/3811/18 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 14 526,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.07.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

18.07.2018 до Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018, до якої долучено оригінал платіжного доручення № 267 від 12.07.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18, та встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100 = 176 200 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/3811/18 є вимоги про стягнення 14 526,03 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

30.07.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" (надалі - постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" (надалі - покупець) 04.04.2017 було укладено договір на постачання товару №53-123-01-17-03179 (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець прийняти на себе зобов'язання прийняти і сплатити товар - код CPV 31680000-6 по ДК 021:2015 - Електричне приладдя та супутні товари до електричного обладнання (електричне приладдя та супутні товари до електричного обладнання), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід'ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2016 року.

У відповідності до умов п. 2.1. договору загальна вартість товару складає 13020,00 грн. з ПДВ. Оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (додаток до договору №1) та виконання умов п. 3.2. договору (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що постачання здійснюється з 22.05.2017 по 20.06.2017 (з правом дострокового постачання з дати укладення договору), транспортом постачальника, на умовах:

- DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство" відповідно до Правил Інкотермс-2010.

Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладення додаткової угоди.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках);

- податкову накладну (в трьох примірниках), складену в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, шляхом направлення на її електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН;

- керівництво з експлуатації, свідоцтво з експлуатації, гарантійний талон.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з п. 11.3.1. постачальник зобов'язався забезпечити постачання товару у строки, встановлені цим договором, а покупець в свою чергу зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п. 11.1.1 договору).

Відповідно до п. 12.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом".

Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 12.1 договору, та закінчується 31.12.2018 (п. 12.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар зазначений у Специфікації до договору (вимірювач RLC E7-22) на загальну суму 13 020,00 грн., що підтверджується підписаною без зауважень та заперечень з боку відповідача видатковою накладною № РН-0000319 від 25.04.2017.

Позивач стверджує, що спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору, а саме п. 2.2. договору, належним чином не виконав свого зобов'язання щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений товар, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 13 020,00 грн. Крім того, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, яке повинно було бути виконано у строк до 08.06.2017 включно, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 308,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1197,84 грн.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що за правовою природою договір №53-123-01-17-03179 від 04.04.2017 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, поставка товару на виконання договору №53-123-01-17-03179 від 04.04.2017 була здійснена позивачем 25.04.2017 на загальну суму 13 020,00 грн., що підтверджується прийнятою та підписаною з боку відповідача видатковою накладною № РН-0000319 від 25.04.2017, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено п. 2.2. договору, оплата покупцем товару відбувається на протязі 45 днів після постачання товару згідно специфікації № 1 та виконання умов п. 3.2. договору.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 2.2 договору, відповідач зобов'язаний був здійснити оплату поставленого позивачем товару у строк до 08.06.2017 включно.

Частиною 1 статті. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що зобов'язання за Договором №53-123-01-17-03179 від 04.04.2017 припинено шляхом здійснення заліку однорідних вимог відповідно до заяви № 51/7167 від 22.05.2017.

Як передбачено ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно з ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей). Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є односторонньою угодою (договором), яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15.03.2018 у справі №914/909/17).

У відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що 23.05.2017 року Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" було надіслано на адресу позивача заяву про припинення зобов'язань заліком взаємних однорідних вимог вих. № 51/7167 від 22.05.2017.

Обґрунтовуючи вказану заяву, відповідач зазначає, що ВП "Южно-Українська АЕС" має право вимоги до ТОВ "Еталон-Прилад" про перерахування грошових коштів у розмірі 52 642,24 грн. згідно рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2017 у справі № 922/979/17, в т.ч.: пеня - 51 042,24 грн.; судовий збір - 1 600,00 грн., а ТОВ "Еталон-Прилад" в свою чергу має право вимоги до ВП "Южно-Українська АЕС" про перерахування грошових коштів у розмірі 41 904,00 грн., в т.ч.: по договору №53-123-04-17-03050 від 13.01.2017 - 15 636,00 грн.; по договору №53-123-01-17-03062 від 27.01.2017 - 7 464,00 грн.; по договору №53-123-01-17-03179 від 04.04.2017 - 13 020,00 грн.; договору №53-123-01-17-03233 від 25.04.2017 - 5 784,00 грн.

Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ст. 601 Цивільного кодексу України відповідачем було заявлено про припинення вказаних зобов'язань кожної зі сторін у розмірі 41 904,00 грн., в т.ч. - ПДВ заліком зустрічних однорідних вимог, з відображенням цієї операції в бухгалтерському обліку.

Матеріали справи свідчать про те, що вищезазначена заява була отримана ТОВ "Еталон-Прилад" 25.05.2017 року (повідомлення про вручення поштового відправлення №379) та у встановленому чинним законодавством України порядку не оскаржувалась та не визнавалась недійсною.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення п. 1 ч. 1 ст. 211 Цивільного кодексу України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

Отже, надіслання відповідачем вказаної заяви є вчиненням ним одностороннього правочину, спрямованого на припинення зобов'язань сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №914/2492/14).

Крім того, слід зазначити, що інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням. В силу цього для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.04.2009 у справі №32/426-6/248).

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що зобов'язання відповідача з оплати товару за договором №53-123-01-17-03179 від 04.04.2017 на суму 13 020,00 грн. припинилось на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог за поданою відповідачем заявою № 51/7167 від 22.05.2017, яка не оскаржувалась та не визнавалась позивачем недійсною, та була пред'явлена останньому в межах строку наданого на оплату товару згідно п. 2.2. договору, тобто, до 08.06.2017 року.

Беручи до уваги вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором №53-123-01-17-03179 від 04.04.2017 у розмірі 13 020,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1197,84 грн. та 3% річних у розмірі 308,19 грн., нарахованих за період з 09.06.2017 по 23.03.2018, є похідними від вимоги про стягнення коштів в розмірі 13 020,00 грн., тому в цій частині також відмовлено правомірно.

Щодо посилань скаржника на те, що заява відповідача була здійснена без дотримання вимог п. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме проведено залік грошових вимог, які не є однорідними, не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Верховний Суд України (зокрема, постанова від 24.06.2015 у справі № 914/2492/14) роз'яснив, що допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів, тощо). При цьому вимоги, що випливають з різних підстав та зараховуються, повинні мати предметну однорідність, наприклад, бути грошовими.

Таким чином, незалежно від того, на якій підставі виникло зобов'язання (виходячи з умов договору, вимог законодавства, у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань), головне, щоб предмет зобов'язань був однаковим.

Враховуючи те, що зарахування вимог за заявою вих. № 51/7167 від 22.05.2017 відбулось щодо зобов'язань обох сторін, а саме зобов'язань щодо сплати пені за рішенням суду та заборгованості за договором, які є грошовими, то їх цілком можна вважати однорідними.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" про стягнення 14 526,03 грн., задоволенню не підлягають.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3811/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3811/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.О. Хрипун

С.А. Гончаров

Повний текст постанови складено 20.08.2018