ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 серпня 2018 р. Справа № 903/365/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання (помічника судді) Євтушик О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали по справі № 903/365/18

за позовом державного підприємства «Ковельське лісове господарство», м. Ковель

до товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2», м. Луцьк

про стягнення 48983,39 грн.,

за участю представників:

від позивача: Чепенюк А.В. (довіреність № 408 від 18.07.2018р.),

від відповідача: Красун Н.В.(довіреність № 01 від 04.06.2018р.),

в с т а н о в и в:

29.05.2018 року державне підприємство «Ковельське лісове господарство» вернулося з позовною заявою до господарського суду, в якій просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2» 64 862,94 грн. з них: 48 875,58 грн. заборгованості, 13078,93 грн. збитків, завданих інфляцією, 2 908,43 процентів річних, 1762 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору субпідряду № 11/5 від 10.05.2015р.

Ухвалою суду від 01.06.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.06.2018 року.

14.06.2018р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 14.06.2018р. У відзиві відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між сторонами не виникало господарського зобов'язання, за яким би позивач поставив відповідачу товарно-матеріальні цінності, а відповідач зобов'язувався б оплатити ці матеріальні цінності.

20.06.2018р. від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року підготовче засідання було відкладено на 18.07.2018 року; встановлено строк позивачу для подачі відповіді на відзив відповідача; встановлено строк відповідачу для подачі доказів на підтвердження проведення операції зарахування зустрічних однорідних вимог по бухгалтерському обліку ТзОВ «Житлобуд-2».

17.07.2018 року позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відповідь на відзив б/н від 17.07.2018 року, в якому зазначив про те, що позивачем 01.09.2015 року поставлено ТзОВ «Житлобуд-2» товари згідно з податковою накладною № 2411 на суму 36 910 грн. Передача товару також підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за вересень 2015 року. Щодо акту № РНа-000007 від 27.07.2015 року здачі-приймання робіт, то ДП «Ковельське лісове господарство» невідоме походження вказаного акту, договір на проведення таких робіт не підписувався між позивачем та відповідачем, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідача позивачу є незрозумілою.

Також 17.07.2018 року позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати в Луцької ОДПІ документи щодо операції відображення відповідача в податковій декларації за вересень 2015 року або майбутній період вищезазначеної операції.

В судовому засіданні 18.07.2018 року було оголошено перерву до 19.07.2018 року для подачі позивачем оригіналу видаткової накладної № 2411 від 01.09.2015 року; відповіді на відзив відповідно до вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України.

19.07.2018 року представник позивача звернулась до суду з клопотанням про залишення без розгляду клопотання ДП Ковельське лісове господарство від 17.07.2018 року про витребування доказів в Луцької ОДПІ.

Клопотання представника позивача від 19.07.2018 року судом задоволено, клопотання від 17.07.2018 року про витребування доказів залишено без розгляду.

З метою належної підготовки справи до розгляду по суті строк проведення підготовчого провадження продовжено на 30 днів - до 01.09.2018р.,підготовче засідання відкладено на 23.08.2018р.

20.08.2018р. позивач надіслав до суду письмові пояснення щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ТзОВ «Житлобуд»-2»; відповідь на відзив відповідача.

23.08.2018р. відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 23.08.2018р. представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 36910 грн. заборгованості, 9876,99 грн. збитків, завданих інфляцією, 2196,40 грн. процентів річних, відшкодувати судові витрати по справі; усно просив повернути судовий збір у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Зменшення розміру позовних вимог - процесуальне право позивача, передбачене п.2 ч.2 ст.46 ГПК України. А тому судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відтак, має місце нова ціна позову, з якої й вирішується спір.

За письмовою згодою представників сторін суд 23.08.2018р. на підставі ч.6 ст.183 ГПК України після закінчення підготовчого засідання перейшов до розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

як зазначав позивач, звертаючись з позовом до суду, він на підставі видаткової накладної №2411 від 01.09.2015р. передав відповідачу товар на загальну суму 36910 грн., з яких 6151,67 грн. становить ПДВ, але відповідач вартість переданого йому товару не оплатив.

Позивач зазначав, що заборгованість відповідача перед позивачем за переданий на підставі цієї видаткової накладної товар складає 36910 грн.

Представник відповідача в процесі судового розгляду факт отримання товару за видатковою накладною №№2411 від 01.09.2015р. на суму 36910 грн. заперечив, посилаючись на те, що товару відповідач не отримував.

Оцінивши наведені сторонами пояснення та надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 36910 грн. заборгованості з огляду на таке.

Частиною 1 ст.73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на основі яких ведеться бухгалтерська звітність.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Згідно з цією нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю вимірювання господарської операції; посади осіб, за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого Міністерством юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назва підприємства, установи, від імені якої складений документ, посади, прізвище і підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Пунктом 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704 (надалі - Положення) передбачено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Оглядом копії видаткової накладної № 2411 від 01.09.2015р. встановлено, що в рядку «Отримав (ла)» відсутній підпис покупця (відповідача) про отримання товару, відсутній підпис продавця (позивача) про передачу товару. Тобто, відсутні підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції. Оригіналу видаткової накладної № 2411 від 01.09.2015р. позивачем не надано.

В рядку «За довіреністю № від …» реквізити не заповнені, самої довіреності суду не надано.

За змістом ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, оцінивши подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 36910 грн. заборгованості за товар, переданий за видатковою накладною №2411 від 01.09.2015р.,до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не доведено факту передачі товару за цією видатковою накладною відповідачу.

Факт включення позивачем до податкового кредиту ПДВ в сумі 6151,67 грн. не свідчить про передачу ним товару відповідачу на суму 36910 грн.

Також суду не надано доказів на підтвердження того, що сума ПДВ в розмірі 6151,67 грн. була включена відповідачем до податкового кредиту в податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015р. або за будь-який інший період.

Окрім цього, згідно з ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належним доказом на підтвердження факту передачі товару є саме видаткова накладна, а не податкова декларація.

З огляду на викладене, податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.10.2015р. не є належним доказом на підтвердження факту передачі товару відповідачу.

Згідно із заявою про зменшення розміру позовних від 23.08.2018р. позивач просить також стягнути з відповідача 9876,99 грн. збитків, завданих інфляцією, 2196,40 грн. процентів річних.

Збитки, завдані інфляцією, та проценти річних нараховані від суми заборгованості в розмірі 36910 грн.

Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із не доведенням позивачем факту передачі товару відповідачу на суму 36910 грн. відсутні підстави для висновку про допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання на цю суму.

А тому вимога про стягнення з відповідача 9876,99 грн. збитків, завданих інфляцією, 2196,40 грн. процентів річних до задоволення не підлягає.

У зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог позивачу на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» слід повернути з державного бюджету 431,37 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №13113 від 24.05.2018р.

Решту суми судового збору не підлягає відшкодуванню з відповідача у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.73-74, 76-79, 86, 129, ст.ст.232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову про стягнення із ТзОВ «Житлобуд-2» на користь державного підприємства «Ковельське лісове господарство» 36910 грн. заборгованості, 9876,99 грн. збитків, завданих інфляцією, 2196,40 грн. процентів річних відмовити.

2. УДКСУ у м. Луцьку, Волинської області повернути державному підприємству «Ковельське лісове господарство» (Волинська область, м. Ковель, вул. Холмська, 46, ) 431 грн. 37 коп. судового збору у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог (оригінал платіжного доручення №13113 від 24.05.2018р. знаходиться в матеріалах справи №903/365/18).

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення виготовлено та підписано 27.08.2018р.

Суддя І. О. Якушева