Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/613/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №б/н від 07.08.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №25 від 25.04.2018;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 162495,80 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл ТН" звернулося до господарського суду із позовом до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 162495,80грн боргу, з яких: 139825,00грн основного боргу, 12634,05грн пені, 8918,15грн 24% річних, 1118,60грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №Т-3101-18/1 від 31.01.2018 в частині оплати поставленого товару, у передбачений договором строк.

В якості правових підстав позову позивач вказує ст.ст.525, 526, 530, 549, 551, 611, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 230, 265 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 15.08.2018 представник відповідача подала клопотання №1134 від 14.08.2018 про зменшення розміру пені на 100% із доданими до нього документами (а.с.55-63), також надала суду відзив на позовну заяву (а.с.50-53), згідно якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву відповідач вказує, що із наданих позивачем документів неможливо встановити момент передачі талонів на товар, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості є передчасними. Окрім того відповідач вказує на неправомірність нарахування позивачем 1118,60грн інфляційних втрат через невірно визначений період існування заборгованості.

В судовому засіданні розглянуто клопотання відповідача про витребування на підставі ст.81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у позивача актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю та формою №5-НП або актів приймання-передачі талонів товару, рахунків на оплату товару, доказів їх направлення відповідачу, замовлення на поставку товару (викладене у відзиві). Суд відмовив у задоволенні клопотання в частині витребування у позивача актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю та формою №5-НП або актів прийому-передачі талонів товару, замовлення на поставку товару з тих підстав, що вказане клопотання не відповідає вимогам ст.81 ГПК України, а саме: у клопотанні не зазначено обставини, які може підтвердити кожний доказ, або аргументи, які він може спростувати; заходи, яких відповідач вживав для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. В частині витребування у позивача рахунку на оплату товару клопотання було задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні 15.08.2018 подала клопотання про долучення до матеріалів справи копії рахунку-фактури №НК-0000069 від 31.01.2018, копій податкових накладних та актів фабричної вибірки за бланками-дозволами (а.с.63-74).

У судовому засіданні 15.08.2018 за письмовою згодою сторін суд закрив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, підтримала клопотання про зменшення розміру пені на 100%.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

31.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (продавець/позивач) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець/відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів №Т-3101-18/1 (а. с. 11-13) (далі - договір), згідно з яким Продавець зобов'язується передати Покупцеві нафтопродукти (бензин автомобільний А-95, А-92 та дизельне паливо) відповідної якості, а Покупець оплачує й приймає нафтопродукти (надалі - Товар) по бланкам внутрішнього обігу (надалі - Талони) Продавця, в асортименті, кількості і за цінами, зазначеним у рахунку-фактурі або накладній, та/або акті прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього Договору. Одиниця виміру Товару - літр. Кількість - згідно накладних на товар.

Згідно п.п. 2.3. договору сума Договору складається із сум, що вказані у видаткових накладних, актах прийому передачі, специфікаціях тощо, оформлених належним чином протягом дії Договору.

Передача товару здійснюється партіями згідно замовлень покупця (п.1.3. договору). Покупець зобов'язується прийняти й оплатити Товар відповідно до цін, зазначених у накладній (актів прийому-передачі), рахунку-фактурі у встановлений термін (п.4.4. договору).

Сторони погодили, що Покупець зобов'язується здійснити оплату вартості Товару, визначеної в рахунку-фактурі на поточний рахунок Продавця протягом 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання талонів на товар (п.п. 3.1. договору).

Відповідно до п.8.1. даний Договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

В матеріалах справи міститься рахунок - фактура №НК-0000069 від 31.01.2018, що виданий на підставі договору №Т-3101-18/1 від 31.01.2018 (а.с.65).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною №НТК-000054 від 01.02.2018 у кількості: бензин А-92 (талони) - 2020 літрів, дизельне паливо (талони) - 3000 літрів, на загальну суму 139825,00грн (а.с. 14).

Товар прийняв уповноважений згідно довіреності №1904 від 31.01.2018 представник ОСОБА_3 (а.с.15).

Отже, позивач виконав покладені на нього договором зобов'язання по поставці товару.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати за останнім утворилась заборгованість у розмірі 139825,00 грн.

13.06.2018 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №3253-06/18 від 12.06.2018 про наявність заборгованості та з вимогою перерахувати кошти за отриманий товар (а.с.28-30). Докази направлення претензії відповідачу містяться у матеріалах справи (а.с.27).

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 139825,00грн заборгованості за поставлену продукцію на підставі договору поставки нафтопродуктів №Т-3101-18/1 від 31.01.2018.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

За ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ГПК України).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

3. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 12634,05грн пені.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п.5.3 договору за прострочення оплати згідно п. 3.1. Договору Покупець зобов'язується сплатити Продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості або від сплаченої з простроченням суми за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судом здійснено власний розрахунок пені, згідно якого заборгованість відповідача за період із 03.04.2018 по 09.07.2018 становить 12764,30грн.

Однак, відповідно до ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення із відповідача пені у сумі 12634,55грн за період із 03.04.2018 по 09.07.2018, які заявлені позивачем.

4. Щодо клопотання відповідача №1134 від 14.08.2018 про зменшення розміру пені на 100%.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невеликий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Частиною 1 статті 233 ГК України також визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язань, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

В обґрунтування зменшення суми пені відповідач посилається на перебування підприємства в складному фінансовому стані та вказує, що не має можливості виконати зобов'язання за договором, у зв'язку із: відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, наявної заборгованості по заробітній платі, багатомільйонним податковим боргом та великою кількістю відкритих щодо відповідача як боржника виконавчих проваджень.

Як вимагає частина 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В свою чергу, відповідач посилаючись на свій фінансовий стан, не довів суду належними та допустимими доказами можливість виконання рішення господарського суду. Суд зазначає, що долучені до клопотання копія довідки щодо наявності заборгованості по заробітній платі, кредиторської заборгованості, тощо, є внутрішніми документами відповідача. Штрафна санкція у вигляді пені не є надмірно великою.

Враховуючи викладене, суд, оцінивши наведені відповідачем обставини та надані докази в обґрунтування необхідності зменшення пені, майнові інтереси обох сторін, а також те, що викладені відповідачем у своєму клопотанні обставини не спростовують факт наявності його вини у простроченні виконання грошового зобов'язання, дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

5. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 1118,60грн інфляційних втрат та 8918,15грн 24% річних (нарахованих за період з 03.04.2018 по 09.07.2018).

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до п.5.3 договору за прострочення оплати згідно п. 3.1. Договору Покупець зобов'язується сплатити Продавцю 24% річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок 24% річних судом встановлено, що заборгованість відповідача за вказаний період становить 9010,09грн.

Враховуючи положення ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення 8918,15грн 24% річних, які заявлено у позовній заяві.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення с т а н о в и т ь м і с я ц ь, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

При цьому слід мати на увазі, що індекс інфляції має нараховуватися в н а с т у п н о м у м і с я ц і з а місяцем, в якому мав бути здійснений платіж.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Тобто, враховуючи викладене, інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості повний місяць.

За поданим позивачем розрахунком судом встановлено, що позивачем неправильно визначено період нарахування інфляційних втрат (із 03.04.2018 по 09.07.2018), а саме не враховано, що заборгованість мала існувати повний місяць.

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом за допомогою калькулятора інформаційно-пошукової системи "Ліга", інфляційні втрати за період травень - червень 2018 року у позивача відсутні, оскільки середній індекс інфляції за вказаний період становить 100,00%, а тому вимоги в частині стягнення 1118,60грн інфляційних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

6. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

В свою чергу, відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

Враховуючи факт невиконання Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" своїх зобов'язань з оплати поставленої ТОВ "Техойл НК" продукції на підставі договору поставки нафтопродуктів №Т-3101-18/1 від 31.01.2018, відповідач зобов'язаний оплатити позивачу суму основного боргу у розмірі 139825,00грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 161377,20грн, з яких 139825,00грн основного боргу, 12634,05грн пені, 8918,15грн 24% річних.

В частині стягнення 1118,60грн інфляційних слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ТОВ "Техойл НК" задоволено частково, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м.Київ, вул. Ярославів Вал, буд., 5-В, ідентифікаційний код 41486736) до Державного підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (10003, м.Житомир, вул.Перемоги, буд. 75, ідентифікаційний код 32008278) задовольнити частково.

2. Стягнути із Державного підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (10003, м.Житомир, вул.Перемоги, буд. 75, ідентифікаційний код 32008278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м.Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ідентифікаційний код 41486736):

- 139825,00грн основного боргу;

- 12634,05грн пені;

- 8918,15грн 24% річних;

- 2420,66 грн судового збору.

3. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м.Київ, вул. Ярославів Вал,буд. 5-В, ідентифікаційний код 41486736) до Державного підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (10003, м.Житомир, вул.Перемоги, буд. 75, ідентифікаційний код 32008278) в частині стягнення 1118,60грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.08.18

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2, 3 - сторонам (рек. з пов.)