УХВАЛА

про часткове задоволення скарги

02.08.2018Справа № 910/13704/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши

скаргу Національного банку України

на дїї та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В.

про визнання неправомірними дій та рішень щодо винесення постанови ВП № 55531552 від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження, визнання неправомірною та скасування зазначеної постанови, зобов'язання вчинити певні дії

у справі

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ " Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є.

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення коштів за цінними паперами

за участю головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В.

представники:

від скаржника (боржника): Петроченко С.О., довіреність № 18-0014/19780 від 06.04.18;

від стягувача: Назаренко С.М., довіреність № 10-13 від 15.02.18;

від третьої особи: Костюченко І.В., довіреність № 27-4508/18 від 28.02.18;

від органу ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла скарга від Національного банку України (далі - НБУ) про визнання неправомірними дій та рішень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС МЮУ) Рубель І.В. щодо винесення постанови ВП № 55531552 від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження, визнання неправомірною та скасування зазначеної постанови, зобов'язання державного виконавця повернути ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" наказ господарського суду міста Києва від 04.10.2017 р. по справі № 910/13704/16.

У скарзі НБУ зазначає, що державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ неправомірно була прийнята постанова від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55531552 на виконання судового наказу від 04.10.2017 р., виданого за рішенням господарського суду міста Києва від 26.06.2017 р., щодо стягнення з НБУ купонного доходу в сумі 89 191 860 грн.; отриманого доходу від погашення цінних паперів у сумі 524 658 000 грн.; інфляційних втрат у сумі 1 405 321,39 грн. та 3 % річних у сумі 2 885 725,04 грн. Так, державний виконавець не врахував, що НБУ є державним органом зі спеціальним статусом відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а тому стягнення заборгованості за судовим наказом з нього має здійснюватись Державною казначейською службою України, а не органом Державної виконавчої служби. Відтак, головний державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", проте вказаних дій не вчинив.

У скарзі Національний банк України просить суд:

- визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. щодо винесення постанови від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55531552;

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 15.01.2018 р. головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. про відкриття виконавчого провадження № 55531552;

- зобов'язати головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. повернути ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" наказ господарського суду міста Києва від 04.10.2017 р. по справі 910/13704/16.

Також у скарзі НБУ заявив клопотання про зупинення виконавчого провадження на час розгляду скарги. У його задоволенні суд відмовив з тих підстав, що положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості зупинення судом першої інстанції виконання рішення суду в межах розгляду скарги на дії державного виконавця, тобто суд позбавлений такої компетенції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.06.2018 р. провадження по скарзі було зупинено до перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постанов Київського апеляційного господарського суду по справі № 910/13057/16 від 25.04.2018 р. та по справі № 910/12226/16 від 02.04.2018 р., у подібних правовідносинах.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.07.2018 р. провадження за скаргою НБУ було поновлено у зв'язку із прийняттям Верховним Судом у вказаних справах відповідних рішень, розгляд скарги продовжено.

У судовому засіданні представник скаржника (боржника) свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив задовольнити скаргу.

Представник стягувача - ПАТ "КБ" Фінансова ініціатива" проти скарги заперечив, вказав, що механізм виконання рішень, прийнятих судами про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р. (надалі - Порядок), відповідно до якого боржниками, виконання рішень щодо яких здійснюється казначейством - є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах казначейства. У той же час, НБУ не має відкритих рахунків в органах казначейства та не є розпорядником і одержувачем бюджетних коштів, а тому рішення суду у даній справі підлягає виконанню саме органами Державної виконавчої служби. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Представник третьої особи - Фонду гарантування проти скарги заперечив з підстав, зазначених стягувачем. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Головний державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, клопотання про відкладення або про розгляд за його відсутності суду не подано. У минулих судових засіданнях проти скарги заперечував, вважав її необгрунтованою та просив відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 26.06.2017 року у справі № 910/13704/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 р., позов ПАТ "КБ" Фінансова ініціатива" задоволено частково, стягнуто з НБУ отриманий купонний дохід у розмірі 89 191 860,00 грн, дохід від погашення цінних паперів у розмірі 524 658 000,00 грн, 3 % річних в розмірі 2 885 725,04 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 405 321,39 грн, судовий збір у сумі 197 719,04 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва 04.10.2017 р. був виданий відповідний наказ.

Оскільки боржник (скаржник) вказане рішення суду самостійно не виконав, стягувач пред'явив наказ господарського суду міста Києва від 04.10.2017 р. до ВПВР Департаменту ДВС МЮУ на примусове виконання та 15.01.2018 р. державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 55531552.

Скаржник, не погоджуючись із вказаною постановою, зазначає, що НБУ є державним органом, на який поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", тому рішення по даній справі має виконуватись органами казначейської служби. Отже, державний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження.

Розглядаючи скаргу по суті та перевіряючи доводи учасників процесу, суд виходив з наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 по справі № 1-26/2012, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження". При цьому Законом України "Про виконавче провадження", крім органів державної виконавчої служби визначено й інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Так, частиною другою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (ч.ч. 1, 2 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень").

Порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р. (далі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відтак, на виконавчі документи, за якими боржником виступає Національний банк України, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядок № 845 від 03.08.2011 р.

Про вказану правову позицію зазначив Верховний Суд у постановах від 25.06.2018 р. по справі № 910/12226/18 та від 03.07.2018 р. по справі № 910/13057/16 у подібних правовідносинах. Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України суд враховує наведені висновки у вирішенні спірних правовідносин при розгляді даної скарги.

Зокрема, касаційний суд відзначив, що норми Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачають винятку в дії цього Закону на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, у якого відсутні відкриті рахунки в органах казначейства. Зазначеним спростовуються доводи стягувача в даній скарзі щодо відсутності відкритих рахунків НБУ в органах казначейства.

Відповідно до пп. 2 пункту 4, пп.пп. 2, 7 пункту 5 Порядку органи казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів. Тобто навіть відсутність нормативної регламентації порядку виконання судового рішення за фактичних обставин, що склалися між учасниками спору, зумовлює необхідність встановлення та вжиття заходів, необхідних для виконання судового рішення саме компетентним органом, адже ефективна і законодавчо, і практично організація системи виконання рішень є позитивним обов'язком держави.

Отже, з огляду на те, що наказ господарського суду міста Києва від 04.10.2017 р. по справі № 910/13704/16 не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд погоджується із доводами, наведеними у скарзі НБУ.

За таких обставин дії та рішення державного виконавця Рубель І.В. з винесення постанови від 15.01.2018 про відкриття виконавчого провадження № 55531552 суд вважає неправомірними.

А оскільки такі дії та рішення головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. протирічать Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно - постанова від 15.01.2018 р. про відкриття провадження, що оскаржуєються боржником, підлягає скасуванню, як така, що винесена протиправно.

Стосовно вимоги НБУ про зобов'язання головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Рубель І.В. повернути ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" наказ господарського суду міста Києва від 04.10.2017 р. по справі 910/13704/16, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік підстав, за наявності яких, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, зокрема, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем. Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Отже, обов'язок вчинення зазначених дій державним виконавцем витікають із приписів Закону України "Про виконавче провадження" за умови відсутності постанови про відкриття виконавчого провадження. У даному випадку скаржник не довів суду, що державний виконавець після скасування постанови від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження ухилився від повернення наказу господарського суду міста Києва від 04.10.2017 р. стягувачу. У даному випадку повернення виконавчого документа є наслідком скасування постанови від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55531552 ухвалою суду, що набрала законної сили.

Таким чином, оскільки порушення в цій частині прав скаржника не встановлено, а судове рішення не повинно підміняти закон та постановлятись на майбутнє, вимогу про зобов'язання головного державного виконавця повернути стягувачу наказ суд вважає передчасною та у цій частині відмовляє у задоволенні скарги.

Разом з тим, слід звернути увагу боржника на те, що відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 зі справи "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 статті 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Крім того, проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), а також у низці інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики суду з цього питання.

Так, у пункті 53 пілотного рішення Європейський суд з прав людини зауважив, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка, у справі "Ромашов проти України", у справі "Дубенко проти України" та у справі "Козачек проти України"). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі "Шмалько проти України"). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" і у справі "Крищук проти України").

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Національного банку України про визнання неправомірними дій та рішень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо винесення постанови ВП № 55531552 від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження, визнання неправомірною та скасування зазначеної постанови, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо винесення постанови від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55531552.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 15.01.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55531552.

У іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті та проголошені її вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 2 серпня 2018 року.

Повний текст ухвали складений 7 серпня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Головіна К.І.