ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2018

Справа № 910/7571/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/7571/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 19119,15 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 19119,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2018 на адресу позивача були відправлені вагони з вантажем за залізничною накладною №49272396, втім під час слідування вагонів була виявлена нестача вантажу, про що складено відповідні комерційні акти. Відтак, оскільки саме залізниця не забезпечила збереження вантажу під час його перевезення, позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу в сумі 19119,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018, відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

09.07.2018, через відділ діловодства суду, відповідач у встановлений строк подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки відшкодуванню за втрату чи недостачу вантажу підлягають фактичні збитки, що виникли з вини Залізниці у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка позивачем не доведена.

17.07.2018 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що на підтвердження кількості та розміру вартості втраченого вантажу до позовної заяви додані оригінали комерційних актів, оригінал залізничної накладної, належним чином засвідчені копії виданого постачальником рахунку №91442168 від 15.04.2018 р., виданого вантажовідправником рахунку-фактури №91969126 від 15.04.2018 р. і сертифікатів якості. При цьому, до позову додана копія платіжного доручення № від 30.05.2018 та реєстр до нього, згідно якого рахунок постачальника №91442168 від 15.04.2018 оплачений позивачем у повному обсязі.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі-постачальник) та позивачем було укладено Договір купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №0103/11491/240 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (далі - ресурси) на умовах, передбачених даним Договором.

З метою виконання вказаного договору, між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - виконавець, відповідач) було укладено Договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 (далі - Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.3.2 договору перевізник зобов'язується приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього Договору.

Строк дії договору встановлено з 19.02.2018 до 31.12.2018 (п. 12.1 договору).

За своєю юридичною природою, Договір, укладений між позивачем та відповідачем є договором перевезення, а частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

15.04.2018 Публічним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) здійснено відправку коксу доменного (вологого) на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вантажоодержувач) залізничним транспортом на станцію призначення Сартана, що підтверджується залізничною накладною №49272396.

Під час слідування вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було проведено комісійне зважування, за результатами якого виявлено нестачу вантажу, а саме у вагонах №59179846 та №59195594, про що складено комерційні акти.

Так, 18.04.2018 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/502, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №59179846 в кількості 1950 кг, про що в накладній № 49272396 від 15.04.2018 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/502 зазначено, що на підставі попутного акта з/ф №31682 від 18.04.2018 ст. Волноваха Донецької залізниці проводилось комісійне переважування вагона №59179846. По документу значиться вантаж кокс доменний (вологий), насипом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (100 т.): брутто - не вказано, тара - 28 600 кг., нетто - 53 350 кг. При переважуванні виявилось: брутто - 80 000 кг., тара - 28 600 кг, нетто - 51 400 кг, що менше документа на 1 950 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження в вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, шапкоподібне. Поверхня вантажу маркована вапном двома поздовжніми смугами по довжині вагона. Над другим ковшем відсутня «шапка», навантаження на рівні бортів. Маркування порушено, виїмок та заглиблень немає. Вагон прибув в технічному відношенні справний. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сортувальний немає. Переважування вантажу проводилось на 150-т. електронних тензометричних вагах №14 ст. Сартана - 2 з повним зупиненням вагона. При повторному переважуванні даного вагона недостача вантажу підтвердилася.

18.04.2018 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/503, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №59195594 в кількості 2250 кг, про що в накладній № 49272396 від 15.04.2018 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/503 зазначено, що на підставі попутного акта з/ф №31683 від 18.04.2018 р. ст. Волноваха Донецької залізниці проводилось комісійне переважування вагона №59195594. По документу значиться вантаж кокс доменний (вологий), насипом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (100 т.): брутто-не вказано, тара - 27 900 кг., нетто - 52 450 кг. При переважуванні виявилось: брутто - 78 100 кг., тара - 27 900 кг, нетто - 50 200 кг, що менше документа на 2 250 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження в вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, шапкоподібне. Поверхня вантажу маркована вапном двома поздовжніми смугами по довжині вагона. Над другим ковшем відсутня «шапка», навантаження на рівні бортів. Маркування порушено, виїмок та заглиблень немає. Вагон прибув в технічному відношенні справний. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сортувальний немає. Переважування вантажу проводилось на 150-т. електронних тензометричних вагах №14 ст. Сартана - 2 з повним зупиненням вагона. При повторному переважуванні даного вагона недостача вантажу підтвердилася.

Відтак, у зв'язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею позивач просить стягнути з відповідача збитки, які були завдані йому у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні в загальній сумі 19119,15 грн. При цьому, позивач зазначає, що вартість 1 тонни вантажу у вагоні №59179846 відповідно до рахунку вантажовідправника № 91969126 від 15.04.2018 та сертифіката якості 24931 складає 9191, 90 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 991 961, 27 грн. х 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 260, 05 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 9191, 90 грн. (в тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №59179846 складає 0, 88 т. * 9191, 90 грн. = 8088, 87 грн., з урахуванням природних втрат.

Вартість 1 тонни вантажу у вагоні №59195594 відповідно до рахунку вантажовідправника № 91969126 від 15.04.2018 та сертифіката якості 24931 складає 9191, 90 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 991 961, 27 грн. х 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 260, 05 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 9191, 90 грн. (в тому числі ПДВ). Отже, сума втраченого вантажу у вагоні №59195594 складає 1, 2 т. * 9191, 90 грн. = 11030, 28 грн. , з урахуванням природних втрат.

Відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні з тих мотивів, що відшкодуванню за втрату чи недостачу вантажу підлягають фактичні збитки, які виникли з вини Залізниці у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка позивачем не доведена.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як вбачається з матеріалів справи, при проходженні вагонів через станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, залізницею було проведено комісійну перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вагонах №№ 59179846, 59195594 не відповідає фактичній масі вказаній у накладній, про що перевізником складено відповідні комерційні акти. Отже залізниця не виконала взятих на себе обов'язків щодо збереження вантажу під час перевезення, який був прийнятий нею до перевезення без будь-яких зауважень.

Частиною 1 ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 113 Статуту).

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту залізниць України).

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, розмір шкоди, завданої внаслідок втрати вантажу, складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Абзацом 1 статті 115 Статуту залізниць України встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

При цьому, ч. 2 ст.623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Позивач здійснив розрахунок розміру збитків на підставі рахунку-фактури постачальника за договором №914442168 від 15.04.2018 на суму 25697515,39 грн. та рахунку-фактури вантажовідправника №91969126 від 15.04.2018, який був виставлений постачальнику за договором №0103/11491/240 від 03.12.2015, тобто з дотриманням вимог абз.1 ст.115 Статуту залізниць України.

Згідно платіжного доручення від 30.05.2018 № та реєстру до вказаного платіжного доручення, рахунок-фактура, який був виставлений позивачу постачальником за договором №0103/11491/240 від 03.12.2015, на підставі рахунку вантажовідправника, оплачений позивачем повністю (рахунок-фактура №914442168 від 15.04.2018 вказаний в реквізитах призначення платежу).

Отже, враховуючи факт оплати відповідачем 25697515,39 грн. саме на підставі рахунку-фактури №914442168 від 15.04.2018 на таку ж суму, суд дійшов висновку про оплату позивачем вантажу згідно залізничної накладної №49272396 в повному обсязі згідно укладено договору купівлі-продажу №0103/11491/240 від 03.12.2015, про що подано належні та достатні докази.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На переконання суду, позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено факт втрати вантажу позивача (договір купівлі-продажу, накладна та комерційні акти), дійсну вартість вантажу (рахунок-фактура вантажовідправника та рахунок постачальника) та розмір фактично заподіяної шкоди (вартість оплаченого позивачем вантажу, але фактично ним не отриманого) в сумі 19119,15 грн.

В той час як залізниця, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційних актах, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв'язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 19 119, 15 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) вартість втраченого вантажу у розмірі 19119 (дев’ятнадцять тисяч сто дев’ятнадцять) грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано - 15.08.2018.

Суддя Т.В. Васильченко