ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2018 р. Справа № 911/744/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров'я»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - акціонерне товариство «БТА Банк»

про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу

за участю представників:

позивача: Кравченко А.В. - предст. за дов. від 05.04.2018 № 1754/311;

відповідача: Красовський В.В. - предст. за дов. № 109 від 01.12.2017;

третьої особи: Ситий В.О. - предст. за дов. № 11СР256-4/9274 від 28.12.2017.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров'я» (далі - позивач, ТОВ «ФК «Здоров'я») з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп» (далі - відповідач, ТОВ «Фармекс Груп») про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що укладений договір має ознаки недійсності, оскільки не відповідає положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України з тих підстав, що при його укладенні позивачу не було відомо, що ТОВ «Фармекс Груп» як продавець за Договором не мало права розпоряджатися переданою у власність ТОВ «ФК «Здоров'я» нерухомістю, оскільки остання збудована без дотримання передбаченого законом порядку, з порушенням будівельних норм і правил, а тому, на думку позивача, є самочинним будівництвом.

Враховуючи наведені обставини позивач зазначає, що помилився щодо обставин, які мають істотне значення, що, на його думку, є підставою для визнання спірного договору недійсним з моменту його укладення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.04.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.05.2018.

02.05.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає та заперечує проти його задоволення з тих підстав, що ТОВ «Фармекс Груп» як добросовісний та законний власник (набувач) мав право розпорядження майном, яке є предметом спірного договору, що, зі слів відповідача, підтверджується чинними на момент укладення вказаного договору правовстановлюючими документами відповідача на нерухоме майно. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів приховування відповідачем обставин, які мають істотне значення, а твердження позивача про те, що спірне майно є об'єктом самочинного будівництва не відповідають дійсності та спростовуються сукупністю наявних письмових доказів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.05.2018 підготовче засідання призначено на 25.05.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - акціонерне товариство «БТА Банк» (далі - третя особа, АТ «БТА Банк»), підготовче засідання відкладено на 11.06.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.06.2018 відмовлено третій особі в задоволенні клопотань про залишення позовної заяви без розгляду та про залишення позовної заяви без руху з підстав, наведених в ухвалі. В підготовчому засіданні 11.06.2018 оголошено перерву до 18.06.2018.

18.06.2018 через канцелярію суду АТ «БТА Банк» подано письмові пояснення щодо позову, за змістом яких третя особа вважає позов необґрунтованим з огляду на те, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять в предмет доказування. Окремо АТ «БТА Банк» у письмових поясненнях, посилаючись на рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 та ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2017, зазначив, що, на його думку, фінансування придбання, будівництва та реконструкції майнового комплексу, в тому числі будівлі корпусу № 4 загальною площею 4213,2 кв. м, який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100, здійснювались за рахунок незаконно набутих коштів, які було виведено з АТ «БТА Банк».

В судовому засіданні 18.06.2018 представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування заперечень проти позову, яке суд задовольнив.

В підготовчому засіданні 18.06.2018 суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження, внаслідок чого постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.07.2018.

В судовому засіданні 27.07.2018, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 27.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

20.07.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров'я» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 747 (надалі - Договір).

У відповідності до п. 1 Договору, продавець передав, а покупець прийняв у власність корпус № 4, літ. «А-ІІІ», загальною площею 4213,2 кв. м, що розташований за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вулиця Шевченка, будинок 100 (сто).

Цей корпус № 4, літ. «А-ІІІ», загальною площею 4213,2 кв. м, належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області 05 жовтня 2010 року, на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 1163 від 05 жовтня 2010 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 393097, виданим реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 09 лютого 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (п. 2 Договору).

Пунктом 3 Договору сторони погодили, що продаж цей вчинено за суму 84 127 610,00 (вісімдесят чотири мільйони сто двадцять сім тисяч шістсот десять) гривень, з урахуванням ПДВ, які гроші покупець - товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров'я», сплачує протягом 10 (десяти) банківських днів на рахунок продавця - товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп».

Згідно з п. 5 Договору продавець гарантував, зокрема, що на момент підписання цього Договору від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 11 Договору сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір не укладається під впливом тяжкої для продавця обставини або під загрозою; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.

На виконання п. 3 Договору позивач сплатив позивачу вартість майна, що підтверджується платіжними дорученнями: № 10277 від 21.07.2016 на суму 21 530 000,00 грн., № 10461 від 25.07.2016 на суму 45 000 000,00 грн., № 10474 від 25.07.2016 на суму 17 597 610,00 грн.

Позивач у справі вважає, що правочин щодо купівлі зазначеного корпусу № 4, літ. «А-ІІІ», загальною площею 4213,2 кв. м, у власність є таким, що вчинений під впливом помилки щодо обставин які мають істотне значення, а саме: позивач стверджує, що відповідач не мав права вчиняти спірний правочин, оскільки предмет договору не належав відповідачу на праві власності в силу частини другої статті 376 Цивільного кодексу України. У зв'язку з цим, на переконання позивача, договір купівлі-продажу від 20.07.2016 має бути визнаний судом недійсним.

У відзиві на позов та усних поясненнях, відповідач вказує на те, що позивач не надав жодних доказів, котрі б підтверджували той факт, що його права при укладенні спірного договору були порушені, а сам договір, за словами відповідача, не містить ознак недійсного правочину, його зміст та умови відповідають чинному законодавству. Крім того, відповідач стверджує, що правомірно розпоряджався відчужуваним майном, що підтверджується доданими до матеріалів справи правовстановлюючими документами відповідача на майно, яке є предметом спірного договору купівлі-продажу, а саме: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області 05.10.2010, на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 1163 від 05.10.2010, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 393097, виданим реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 09.02.2013.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 і 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частиною першою ст. 204 цього ж Кодексу, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до часини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

ТОВ «ФК «Здоров'я» в позовній заяві стверджує, що Договір купівлі-продажу корпусу № 4, літ. «А-ІІІ», загальною площею 4213,2 кв. м, від 20.07.2016 є недійсним, оскільки не відповідає нормам чинного законодавства України, а саме: договір укладено під впливом помилки, яка має істотне значення, і полягає в тому, що при укладенні спірного Договору позивач не був обізнаний про те, що зазначений корпус був збудований начебто без дотримання передбаченого законом порядку, з порушенням будівельних норм і правил, у зв'язку з чим об'єкт нерухомості, що є предметом спірного договору, є самочинним будівництвом відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що відповідач не мав права розпоряджатися вказаним об'єктом нерухомості, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішень загальних зборів учасників ТОВ «Фармекс Груп» від 27.09.2010, оформлених протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Фармекс Груп» від 27.09.2010, вирішено, зокрема: прийняти до складу учасників ТОВ «Фармекс Груп» ТОВ «Євразія-Фінанс»; затвердити новий склад учасників ТОВ «Фармекс Груп», що складається з компанії Абікарі Холдінгс ЛТД (Abikari Holdings LTD) та ТОВ «Євразія-Фінанс».

29.09.2010 на виконання зазначеного вище протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Фармекс Груп» від 27.09.2010 та Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Євразія-Фінанс» від 27.09.2010 ТОВ «Євразія-Фінанс» передало, а ТОВ «Фармекс Груп» прийняло нерухоме майно, як внесок до статутного капіталу ТОВ «Фармекс Груп», що було оформлено двостороннім актом прийому-передачі від 29.09.2010.

Відповідно до акту прийому-передачі від 29.09.2010, підписаного уповноваженими представниками ТОВ «Євразія-Фінанс» та ТОВ «Фармекс Груп», ТОВ «Євразія-Фінанс» передало, а ТОВ «Фармекс Груп» прийняло, як внесок до статутного капіталу ТОВ «Фармекс Груп», нерухоме майно з усіма відповідними зовнішніми та внутрішніми інженерними мережами, в тому числі, корпус № 4, А-ІІІ загальною площею 4213,2 кв. м, що належить ТОВ «Євразія-Фінанс» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2006, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 30450357, загальною вартістю 9 908 900,00 грн., у тому числі ПДВ 1 651 483,33 грн.

05.10.2010, на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 05.10.2010 № 1163, ТОВ «Фармекс Груп» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: корпус №4, А-ІІІ, загальною площею 4213,2 кв. м.

05.10.2010 комунальним підприємством «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» здійснено державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 05.10.2010 №27542955.

Отже, майно, що є предметом спірного договору, набуто ТОВ «Фармекс Груп» у власність шляхом передачі зазначеного нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Фармекс Груп» від попереднього власника - ТОВ «Євразія-Фінанс».

Докази незаконності набуття ТОВ «Фармекс Груп» у власність корпусу № 4, А-ІІІ загальною площею 4 213,2 кв. м, в матеріалах справи відсутні.

Частиною першою статті 229 Цивільного кодексу України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача (п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що ТОВ «ФК «Здоров'я» до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів, враховуючи визначені позивачем підстави позову, на підтвердження того, що при укладенні Договору купівлі-продажу від 20.07.2016 позивач помилявся щодо правової природи правочину, його змісту, предмету та якості об'єкта договору.

Позивач в ході розгляду справи не заявив клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою доведення факту того, що об'єкт нерухомості, який є предметом спірного договору, збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил, позовна заява також не містить жодних посилань на докази, які могли б підтвердити наведені позивачем обставини. На думку суду, твердження позивача про те, що придбаний ним у власність корпус № 4, літ. «А-ІІІ», загальною площею 4213,2 кв. м, є самочинним будівництвом ґрунтується на припущеннях та не підтверджується наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги викладене вище, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.08.2018.

Суддя О.В. Щоткін