РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2018Справа № 910/4830/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»
до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Авто»
простягнення 16324,06 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаВолобоєва Т.В.
від відповідачаЛіповуз Д.І.
від третьої особиГатинюк О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 16324,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на підставі генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №47-07 від 07.06.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу Богдан, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі Генерального договору №12_Р/01-090-00002 від 15.05.2015, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/4830/18, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Авто» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.05.2018.

В судовому засіданні 17.05.2018 оголошувалась перерва до 07.06.2018.

Судове засідання, призначене на 07.06.2018, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2018 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.06.2018.

В судовому засіданні 20.06.2018 оголошувалась перерва до 03.07.2018.

Судове засідання, призначене на 03.07.2018, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.07.2018.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що відповідно до п. 4.1 Генерального договору №12_Р/01-090-00002 від 15.05.2015 страхування здійснюється окремо по кожному автомобілю, перелік автомобілів міститься в додатку 1 до договору та на кожний забезпечений транспортний засіб оформлюється окремий поліс. Відповідач стверджує, що у зв'язку із відсутністю окремих договорів цивільно-правової відповідальності (полісів) щодо кожного транспортного засобу, договір взагалі не може вважатися укладеним в розумінні ст. 638 Цивільного кодексу України.

Третя особа заявлені Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» вимоги підтримує.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.06.2007 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (найменування якого було змінено на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»; страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник) укладено генеральний договір страхування №47-07 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі, автомобілем Ford, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

04.12.2015 о 08 год. 35 хв. на перехресті вулиць Сімферопольська та Заслонова в м.Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_4, керуючи автобусом Богдан, державний номер НОМЕР_2, не був уважним та при перестроюванні не надав дорогу автомобілю Ford, державний номер НОМЕР_1, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 п.п. 2.3 б), 10.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 18.01.2016 у справі №753/24129/15-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту №138459 від 21.03.2016, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 65824,06 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №2232 від 25.03.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 65824,06 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дарницького районного суду м.Києва від 18.01.2016 у справі №753/24129/15-п вбачається, що транспортний засіб - автобус Богдан, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_4

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом Богдан, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

У відповідності до рахунку на оплату №Я000000097 від 25.02.2016, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Фізичною особою-підприємцем Ярошенком Олександром Анатолійовичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_1, склала 78988,87 грн, а до позивача перейшло право вимоги в межах суми 65824,06 грн.

Відповідачем не було надано заперечень щодо переліку та вартості робіт, зазначених у рахунку №Я000000097 від 25.02.2016.

Як свідчать обставини справи та не заперечується сторонами, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Богдан, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі договору (поліса) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4380161 (з лімітом відповідальності за шкоду майну 50000,00 грн та франшизою 500,00 грн), на виконання умов якого відповідачем здійснено відшкодування завданої шкоди у розмірі 49500,00 грн (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, з вирахуванням франшизи).

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 999 Цивільного кодексу України і ст.ст. 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим.

Як встановлено судом, між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз-Авто» (страхувальник) було укладено договір Генеральний договір №12_Р/01-090-00002 від 15.05.2015 (надалі - Генеральний договір), предметом якого є майнові правовідносини страховика та страхувальника щодо здійснення страхового відшкодування на умовах і в обсязі, передбачених цим договором та Правилами добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (включаючи відповідальність перевізника) №12 від 26.09.2006 зі мінами та доповненнями.

Відповідно до п. 2.1 Генерального договору предметом страхування цивільної відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільна відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком, згідно з п. 3.1 Генерального договору, є подія, внаслідок якої заподіяна шкода майну потерпілих третіх осіб під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором страхування, за умови, що шкода, заподіяна майну, перевищила ліміт відповідальності за обов'язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє на дату укладення цього договору відповідно до чинного законодавства України, щодо окремого страхового випадку, за шкоду, заподіяну майну. Особи, відповідальність яких застрахована за цим Договором - будь-які особи, які експлуатують забезпечені транспортні засоби на законних підставах.

Відповідно до п. 4.1 Генерального договору страхування здійснюється окремо по кожному автомобілю. Перелік автомобілів міститься в Додатку 1 до цього Договору. На кожний забезпечений транспортний засіб оформлюється окремий договір страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс).

В Додатку №1 до Генерального договору сторони погодили перелік забезпечених транспортних засобів, серед яких вказано транспортний засіб Богдан, державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 Генерального договору розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000,00 грн за кожним полісом. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, складає 0 грн по кожному страховому випадку за кожним полісом.

За змістом п. 4.4 Генерального договору, розмір страхової премії зазначається в кожному окремому полісі. Цим договором визначається загальний страховий платіж, розміри та строки його сплати вказані в п. 4.5.

Згідно з п. 4.5 Генерального договору цим договором передбачена сплата страхового платежу в розмірі 26177,55 грн до 31.05.2015.

У відповідності до п. 8.1 Генерального договору договір набирає чинності з 00-00 годин дня, наступного за днем надходження на рахунок страховика страхового платежу, зазначеного в п. 4.5 та діє до 31.05.2016.

З наданої третьою особою картки рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Авто» за 2015 рік вбачається, що обумовлена Генеральним договором сума страхового платежу сплачена страхувальником 03.06.2015 в повному обсязі.

Суд відзначає, що у Генеральному договорі визначено розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих (100000,00 грн), розмір франшизи (0 грн), строк дії договору, розмір, порядок сплати страхового платежу, порядок виплати страхового відшкодування тощо, тобто усі істотні умови договору сторонами погоджені. Відтак, сам по собі факт відсутності окремих полісів не спростовує факту виникнення у відповідача обов'язків страховика за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі обов'язку виплатити суму відшкодування у разі настання страхового випадку (в даному випадку - ДТП).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Богдан, державний номер НОМЕР_2, в обсязі, що перевищує ліміт відповідальності за обов'язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Отже, з урахуванням визначених Генеральним договором №12_Р/01-090-00002 від 15.05.2015 розмірів страхової суми та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також розміру суми відшкодування, виплаченого на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4380161, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16324,06 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Листом №2359 від 19.08.2018 позивач звернувся до відповідача із претензією про сплату суми страхового відшкодування за Генеральним договором у розмірі 16324,06 грн.

Однак, в порушення умов Генерального договору сума страхового відшкодування виплачена відповідачем не була.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 16324,06 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, м.Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 33, ідентифікаційний код 16285602) суму страхового відшкодування у розмірі 16324 (шістнадцять тисяч триста двадцять чотири) грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено:17.08.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова