ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року Справа № 904/3018/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Іванова О.Г., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зубенко Олени Володимирівни на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2018р. у справі №904/3018/18 (суддя Бєлік В.Г.) за заявою фізичної особи-підприємця Зубенко Олени Володимирівни про забезпечення позову у даній справі

за позовом фізичної особи-підприємця Зубенко Олени Володимирівни, м.Кривий Ріг

до комунального підприємства "Парковка та реклама", м.Кривий Ріг

про визнання недійсним додаткових угод

ВСТАНОВИВ:

- 05.07.2018р. фізична особа-підприємець Зубенко Олена Володимирівна звернулася з позовом до господарського суду Дніпропетровської області, в якому просила визнати недійсними п.4 додаткових угод від 01.01.2018 №№134/106, 135/106, 136/106, 137/106, 143/106, 145/106, 146/106, 147/106, № 148/106, 149/106 № 150/106, 151/106, 152/106, 154/106, 155/106, 156/106,161/106, 162/106, 163/106, 164/106, 174/106, 175/106, 176/106, 177/106, 178/106 до договору №106-р від 16.01.2017 про тимчасове використання місць, транспортних засобів, опор та елементів контактної мережі для розміщення реклами, укладеного з комунальним підприємством (далі-КП) "Парковка та реклама", зобов"язати підприємство викласти п.4 вказаних додаткових угод в наступній редакції: "Строк, протягом якого діють зобов"язання сторін за цим додатком: 30.06.2019р.. Дію додатку може бути припинено з ініціативи виконавця (в односторонньому порядку) у випадку заборгованості замовника на розміщення рекламоносія, або технічної неможливості розміщення рекламоносія (пошкодження/ руйнування опор, рухомого складу, територій або споруд для надання транспортних послуг, інші форс-мажорні обставини)" та підписати їх;

- ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2018 вказана позовна заява залишена без руху;

- разом з позовною заявою 05.07.2018 позивачем до господарського суду подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони КП "Парковка та реклама" до набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області у даній справі та зобов"язання вчинити певні дії проводити демонаж рекламних носіїв типу "конвексборд" та "банер", розташованих за адресами зазначеними у цій заяві;

- в обґрунтування заяви позивач посилається на те, що 04.07.2018 фізичною особою-підприємцем Зубенко О.В. отримано лист №2706-3 від 27.06.2018, в якому КП"Парковка та реклама" повідомило про закінчення терміну дії вищезазначених додаткових угод та висунуло вимоги в строк до 08.07.2018 демонтувати рекламні конструкції, на те, що у додаткових угодах виправлено дату закінчення дії договору, що порушує права позивача, на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачу вчиняти певні дії може призвести до завдання значних збитків позивачу, на те, що заява про забезпечення позову є вимушеним кроком, спрямованим на запобігання порушень інтересів позивача по справі, а також на те, що лист КП"Парковка та реклама" від 27.06.2018 №2706-3 належним чином обґрунтовує наявність фактичних обставин, з якими пов"язується застосування певного виду забезпечення позову та намір підприємства провести незаконний демонтаж рекламних носіїв типу "конвексборд" та "банер" за вказаними в заяві адресами ;

- ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2018 у справі №904/3018/18 фізичній особі-підприємцю Зубенко Олені Володимирівні відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову;

- при винесенні ухвали господарський суд зазначав, що подана заява не містить обґрунтувань та доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також, що заявником не надано доказів того, що саме конструкції "конвексборд" та "банер", розташовані за зазначеними позивачем в заяві адресами були встановлені на опорах та елементах контактних мереж, переданих в оренду на підставі договору №106-р від 16.01.2017;

- не погодившись з ухвалою суду, фізична особа-підприємець Зубенко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність цієї ухвали обставинам справи та прийняття останньої судом з порушенням норм матеріального права просить її скасувати, постановити нову ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову;

- у поданій скарзі йдеться про необґрунтоване посилання суду першої інстанції на недоведеність тверджень заявника, викладених в заяві про забезпечення позову, оскільки такі твердження підтверджуються листом підприємства №2706-3 від 27.06.2018, в якому зазначено про намір останнього здійснити демонтаж рекламних носіїв, про те, що з цього листа також вбачається, що спірні додаткові угоди стосуються укладеного сторонами договору №106-р від 16.01.2017 і це підтверджує наявність між сторонами спірних правовідносин, про те, що на момент подання апеляційної скарги відповідач приступив до проведення демонтажу вищезазначених рекламних носіїв, у зв"язку з чим, позивач викликав співробітників поліції , а також про те, що оскільки робочим органом у м.Кривому Розі є Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Криворізької міської ради, відповідач не має повноважень на проведення демонтажу відповідних рекламних засобів;

- 16.08.2018 представники сторін в судове засідання не з"явилися;

- на адресу апеляційного суду позивачем направлено клопотання про розгляд справи без її участі внаслідок неможливості бути присутньою в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ст.137 Кодексу позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У даному випадку, предметом спору по справі є вимоги немайнового характеру про визнання недійсними п.4 додаткових угод до договору №106-р від 16.01.2017 та зобов"язання відповідача викласти вказаний пункт в редакції, зазначеній у позовній заяві.

Між тим, заява про забезпечення позову не містить мотивів щодо наявності правового зв"язку між заявленими позовними вимогами та заходами забезпечення позову - заборона відповідачеві вчиняти дії з проведення демонтажу рекламних носіїв типу "конвексборд" та "банер".

При цьому позивачем не зазначено, у чому саме вбачається неможливість чи ускладнення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Одночасно слід зазначити, що визнання недійсними додаткових угод до договору не потребує видачі наказу по вчиненню дій стосовно виконання саме умов договору, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не вчиненням вказаних дій.

Тобто, обставини, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у даній справі відсутні.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч.1 ст.77 Кодексу встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо досліджуваної справи, то при зверненні з заявою про вжиття заходів забезпечення позову належні та допустимі докази вчинення відповідачем дій по проведенню демонтажу рекламних носіїв, а також того, що саме рекламні носії типу "конвексборд" та "банер" були встановлені на опорах контактних мереж, переданих в оренду позивачу на підставі спірного договору за адресами, вказаними в заяві, ним не надані.

Тому, господарським судом Дніпропетровської області зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.255, 269, 271, 275, 282- 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2018р. у справі №904/3018/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 21.08.2018

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя О.Г.Іванов

Суддя Л.П.Широбокова