КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/3199/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: представник Білоконь І.В. від відповідача: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від11.05.2018
суддя Морозов С.М.
повний текст складено11.05.2018
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування", м. Київ
дотовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан", м. Київ
простягнення 19 369,52 грн.,

За результатом розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аха Страхування» ( надалі-позивач/ПрАТ «СК «Аха страхування») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (надалі-відповідача/ТзДВ «СК «Гардіан») про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 19 369,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач виплативши своєму страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 369050а7е від 06.11.2017 страхове відшкодування в розмірі 19 369,52 грн., останній (позивач) на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний його страхувальнику збиток, якою є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи, та який зобов'язаний відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодувати позивачу понесені збитки у розмірі виплаченого страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/3199/18 провадження у справі в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" суми страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн. закрито. В іншій частині позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 12 544,63 грн. суми страхового відшкодування та 1762,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 12 544,63 грн., місцевий господарський суд, керуючись приписами ст.ст. 993, 1187 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 22 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню фактично виплачена вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у межах ліміту відповідальності відповідача, визначеного умовами вказаного полісу.

Оскільки, місцевим господарським судом встановлено, що частина грошового відшкодування (6 842,49 грн., платіжне доручення № 1763 від 04.04.2018) була оплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, прийшов до висновку про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині 6 842,49 грн.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/3199/18 ТзДВ «СК «Гардіан» (надалі-скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ПрАТ "СК "Аха Страхування" щодо стягнення з ТзДВ "СК "Гардіан" страхового відшкодування у розмірі 12 544,63 грн. і судового збору в розмірі 1 762, 00 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановлене судом першої інстанції рішення є незаконним та не обґрунтованим, оскільки при прийнятті останнього суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також порушив норми матеріального права, а саме - ст. 29 п. 32.7 ст. 32, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та норми процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 у справі № 910/3199/18 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ТзДВ "СК "Гардіан" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/3199/18 призначено на 03.07.2018.

26.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТзДВ «СК «Гардіан» надійшли документи по справі на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 у справі № 910/3199/18.

03.07.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПрАТ "СК "Аха Страхування" надійшло клопотання про допуск представника позивача до участі у справі.

03.07.2018 розгляд апеляційної скарги ТзДВ "СК "Гардіан" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/3199/18 не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Разіної Т.І. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 апеляційної скарги ТзДВ "СК "Гардіан" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/3199/18 призначено на 21.08.2018.

Позивач не подав суду відзив на апеляційну скаргу ТзДВ "СК "Гардіан" Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст. 263 Господарського процесуального строку України).

09.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПрАТ "СК "Аха Страхування" надійшло клопотання про допуск представника позивача до участі у справі.

Вказане клопотання судом апеляційної інстанції задоволено.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив апеляційну скаргу ТзДВ "СК "Гардіан" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення-без змін.

Інші учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази (рекомендовані поштові повернення).

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України), відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 06.11.2017 між позивачем (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір №369050а7е добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" (надалі - договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

06.12.2017 в м. Маріуполі по вул. Купріяна відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

По факту вказаної ДТП водіями названих вище транспортних засобів було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

У вказаному повідомленні у п. 14 водієм транспортного засобу "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 визнано вину у скоєнні ДТП.

Згідно наданих позивачем рахунку СТО (ФОП Найдюк Н.І.) № СНА-К-00131 від 11.12.2017 та ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 15.12.2017 вартість ремонту транспортного засобу "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 19 369,52 грн.

Відповідно до складеного позивачем страхового акту № АХА2346522 від 15.12.2017 та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 19 369,52 грн.

З урахуванням рахунку СТО (ФОП Найдюк Н.І.) № СНА-К-00131 від 11.12.2017 та ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 15.12.2017 позивач на виконання умов договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 19 369,52 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення № 402 534 від 18.12.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АК/7258506, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи - 0,00 грн. ( а.с. 32).

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 19 369,52 грн.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями п. 33.2. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (затверджено протоколом президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011).

У відповідності до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач (страховик за договором добровільного страхування) прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 06.12.2017 (європротокол) як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним своєму страхувальнику відповідну суму страхового відшкодування.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі - Методика), дана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Пунктом 1.6 Методики визначено, що відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до п. 7.38. Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, що відповідно до договору страхування позивачем було застраховано автомобіль "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2017 року випуску.

Також у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на застрахований позивачем автомобіль, відповідно до якого - рік випуску автомобіля зазначено 2017.

Отже, експлуатація застрахованого позивачем автомобіля не перевищувала 7 років, а відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що коефіцієнт фізичного зносу в силу п. 7.38 Методики дорівнює 0,00.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю, доведений у встановленому законом порядку та належними доказами.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вказувалось вище, у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 06.12.2017р. водієм транспортного засобу "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 визнано вину у скоєнні ДТП, а цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала вказаним транспортним засобом, станом на дату ДТП була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АК/7258506, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Як зазначає відповідач, ним було перераховано на рахунок позивача частину страхового відшкодування у розмірі 6 824,89 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1763 від 04.04.2018 (а.с.59).

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині стягнення 6 824,89 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки зазначена сума коштів була перерахована відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

А тому суд апеляційної інстанції погоджується правомірним висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів в розмірі 12 544,63 грн. (19 369,52 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування (фактично понесених витрат)- 6 824, 89 грн. (сплачена відповідачем сума страхового відшкодування) з урахуванням нульової франшизи за полісом).

Твердження заявника апеляційної скарги про те, що до подання позивачем позовної заяви до господарського суду, він (позивач) не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, як-то передбачено положеннями п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому, на думку скаржника, у суду першої інстанції існували всі належні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині страхового відшкодування суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно із п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 зазначив, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

У даному випадку, позивачем обрано судовий спосіб захисту свого порушеного права, який не може бути обмежений іншими способами захисту порушеного права.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що у відповідності до норм законодавства, позивач, виплативши страхове відшкодування своєму страхувальнику, набуває право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду та не зобов'язаний попередньо звертатись до відповідача з заявою на виплату такого відшкодування.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на дослідження № 120-18 від 27.03.2018, то місцевим господарським судом правомірно було не прийнято вказане дослідження, оскільки при його проведенні аварійним комісаром, по-перше, було порушено положення п. 4.4., 5.1., 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003; по - друге, таке дослідження було проведене без технічного огляду транспортного засобу; в той час, як визначення матеріального збитку без огляду транспортного засобу експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт) можливе тільки за рішенням суду.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах обставин.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/3199/18 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/3199/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано судом - 22.08.2018

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв