ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/13310/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз",

представник позивача - не з'явився,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вакула Плюс",

представник відповідача - не з'явився,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2017 (суддя Отрош І. М.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 (головуючий суддя - Тарасенко К. В., судді Іоннікова І. А., Тищенко О. В.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакула Плюс" про стягнення 2 754 372,50 грн.,

Короткий зміст позовних вимог

1. 08.08.2017 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - Позивач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Горизонт", назву якого в подальшому змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вакула Плюс", (далі - Відповідач) з позовом про стягнення 1 496 756,06 грн. безпідставно набутого майна та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 890,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з умовами Договору про закупівлю послуг за державні кошти № від 11.07.2012 (далі - Договір) Відповідач зобов'язався у 2012 - 2017 роках за завданням Позивача надати послуги з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Позивача, які знаходяться на території Одеської, Запорізької та Херсонської областей. Втім у визначений Договором строк, а саме до 30.06.2017, Відповідач вказані зобов'язання не виконав, чим допустив порушення умов пунктів 1.2, 5.1, 6.3.1, 6.3.4, 10.1 Договору та статей 526, 530, 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Внаслідок спливу 30.06.2017 строку дії Договору та ненадання послуг у вказаний строк підстава для отримання Відповідачем від Позивача авансових платежів на загальну суму 1 496 756,06 грн. відпала з 01.07.2017, тобто з наступного дня після припинення дії Договору, на підставі якого Відповідач такі кошти набув. У зв'язку з цим Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу грошові кошти на загальну суму 1 496 756,06 грн., сплачені ним як авансові платежі за Договором, оскільки правова підстава у Відповідача володіння цими грошовими коштами відпала з 01.07.2017. Оскільки Договором не встановлено розміру процентів, які боржник зобов'язаний сплачувати на підставі статті 536 ЦК України, то в цьому випадку проценти нараховані на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. 03.10.2017 Господарський суд міста Києва вирішив у позові відмовити. Рішення суду залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018.

Прийняті у справі судові рішення мотивовані тим, що зобов'язання, які складають предмет Договору були частково виконані Відповідачем (вартість виконаних робіт складає 1 496 756,06 грн.), що підтверджується актами здачі-приймання № № 1- 21 від 24.10.2014, № № 22- 23 від 15.09.2015, № 24 від 23.10.2015, № 25 від 11.03.2016, № 26 від 16.09.2016, вказані роботи були прийняті Позивачем та їх вартість була в повному обсязі оплачена, тому зобов'язання сторін за Договором в цій частині є припиненими за наслідками виконання, проведеного належним чином кожною із сторін зобов'язання. При цьому системний аналіз норм статей 598, 599 - 601, 604 - 609 ЦК України та статті 202 ГК України дає підстави для висновку про те, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору, отже сам факт спливу строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку. Відповідачем виконано той обсяг робіт за Договором, вартість якого була сплачена Позивачем, а останнім такі роботи прийняті як належно виконані. Оскільки між сторонами у справі було укладено Договір, а кошти, які Позивач просить стягнути з Відповідача, отримані ним як оплату за роботи, які повинні бути виконані за Договором, та які були фактично виконані за цим Договором, такі кошти набуто за наявності правової підстави, тому ці кошти не можуть бути повернуті відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

3. 12.03.2018 Позивач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4. Відзив на касаційну скаргу від Відповідача у встановлений строк не надійшов.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5. Виключно особа, яка здійснила розробку документації із землеустрою, може звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для подальшого внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру, проте із закінченням строку дії Договору виконання робіт за ним, як і їх використання є неможливим.

6. Внаслідок закінчення строку дії Договору відносини між сторонами трансформувались із зобов'язальних (договірних) у відносини охоронні (позадоговірні, деліктні), які за своєю природою спрямовані на відновлення порушеного права, у тому числі шляхом повернення майна, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (статті 1212 ЦК України).

7. Внаслідок припинення дії Договору та зобов'язань за цим Договором, які не були виконані Відповідачем, у нього відпала підстава отримання здійснених Позивачем авансових платежів на загальну суму 1 496 756,06 грн., які згідно з положеннями пункту 3 частини 3 статті 1212 ЦК України повинні бути повернуті Позивачу як повернення виконання однією із сторін у зобов'язанні.

8. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/13195/17, Скаржник зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо того, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 ЦК України. На думку скаржника, вони суперечать нормам матеріального права, оскільки заявлені вимоги про повернення авансових платежів як безпідставно набутих у зв'язку з невиконанням Відповідачем зобов'язань за Договором, є правомірними, законними та передбаченими умовами Договору, тому суди безпідставно відмовили у задоволенні похідних вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, що є свідченням порушення статей 526, 530, 536, 901, 1212 - 1214 ЦК України, статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), які мали бути застосовані судами.

9. При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не навів обґрунтованих доводів, на підставі яких прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, не дослідив доказів Позивача в частині закінчення строку дії Договору та не повернення Відповідачем безпідставно набутого майна - грошових коштів, що спричинило порушення прав та інтересів Позивача, що свідчить про порушення судом статей 73, 74, 76, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позиція Верховного Суду

10. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов'язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Разом з цим відповідно до пункту 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Втім зазначена норма не підлягає застосуванню у зобов'язаннях, які є припиненими у зв'язку з виконанням їх сторонами. Кошти, які Позивач просить стягнути з Відповідача, отримані ним як оплата за роботи, які повинні бути виконані за Договором. Враховуючи встановлені судами обставини фактичного виконання робіт за цим Договором, такі кошти набуто за наявності правової підстави, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що такі кошти не можуть бути повернуті відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно. Враховуючи наведене, Суд вважає помилковими посилання Скаржника (пункт 7) на те, що внаслідок припинення дії Договору та зобов'язань за цим Договором, які не були виконані Відповідачем, у Відповідача відпала підстава отримання здійснених Позивачем авансових платежів на загальну суму 1 496 756,06 грн., оскільки встановлено, що послуги саме на цю суму надані Відповідачем Позивачу та прийняті останнім як належно виконані. Отже вказані кошти за своєю правовою природою не можуть вважатись безпідставно набутим майном, а тому не підлягають поверненню на підставі пункту 3 частини 3 статті 1212 ЦК України.

Суд також звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, згідно з якою, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України (пункт 6.9 постанови).

11. Враховуючи, що зобов'язання за Договором на суму, яку Позивач вважає безпідставно набутим майном, були виконані Відповідачем у повному обсязі, відсутні підстави для висновку про те, що підстава, на якій ці кошти були набуті останнім, відпала, у зв'язку з чим Суд відхиляє доводи Скаржника (пункт 6) про трансформування відносин сторін за Договором із зобов'язальних (договірних) у відносини охоронні (позадоговірні, деліктні).

12. Доводи Скаржника (пункт 5) про те, що із закінченням строку дії Договору виконання передбачених Договором послуг, як і їх використання є неможливим, Суд відхиляє з огляду на таке. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За вимогами статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також нормою частини 1 статті 604 ЦК України передбачено припинення зобов'язання за домовленістю сторін. При цьому нормами чинного законодавства не передбачено такої підстави припинення зобов'язання, яке залишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору, отже сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє іншу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

13. Суд відхиляє твердження Скаржника (пункт 8) про те, що судами з порушенням статей 526, 530, 536, 901, 1212 - 1214 ЦК України, статті 193 ГК України відмовлено у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення процентів, з огляду на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення суми авансового платежу як безпідставно набутого, оскільки ця сума отримана Відповідачем на виконання умов Договору.

14. Доводи Скаржника (пункт 9) про відсутність обґрунтованих доводів на підставі яких прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, недослідження доказів не приймаються до уваги Судом, як такі, що не відповідають дійсності, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті за повного встановлення та надання правової оцінки усім істотним обставинам справи у сукупності, а також правильного застосування норм матеріального права.

15. З огляду на викладене рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі № 910/13310/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак