ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 серпня 2018 р. Справа № 918/292/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали позовної заяви від 02.05.2018 року №НЮС-1/105

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Костопільський завод скловиробів"

про стягнення в сумі 31 640,00 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

Від позивача: Хлабистін Д.М.

Від відповідача: Головачик В.О.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства "Костопільський завод скловиробів" про стягнення штрафу в сумі 31 640,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив Правила оформлення перевізних документів та вимоги Статуту залізниць України, а саме вніс неправильні відомості про адресу одержувача вантажу.

Ухвалою суду від 08 травня 2018 року відкрито провадження у справі №918/292/18, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання на 04 червня 2018 року (суддя Войтюк В.Р.).

Через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання від 25.05.2018 р. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04 червня 2018 року розгляд справи відкладено на 26 червня 2018 року.

Згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Рівненської області від 25 червня 2018 року №01-04/62/2018 у зв'язку із перебуванням судді Войтюка В.Р. у відпустці, з метою недопущення порушення строків розгляду справ визначених ГПК України, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/292/18.

Відповідно до протоколу від 25 червня 2018 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено для розгляду судді Бережнюк В.В.

Ухвалою від 26 червня 2018 року дану справу суддею Бережнюк В.В. прийнято до провадження.

Ухвалою від 26 червня 2018 року було вирішено розгляд справи №918/292/18 здійснювати за правилами Господарського процесуального кодексу України (від 06.11.1991 р. №1798-XII) у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р., що набрала чинності з 15.12.2017 р., в порядку загального позовного провадження, та відкладено підготовче засідання на 18 липня 2018 року.

26 червня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає. Вказує, що повна інформація щодо реквізитів компанії вантажоодержувача міститься в електронному документі в інформаційній системі АС Клієнт УЗ, яку і зазначив відповідач в електронній накладній. Зазначає, що своїми діями Приватне акціонерне товариство "Костопільський завод скловиробів" не заподіяв збитків Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", іншим учасникам господарських відносин, при цьому інформація викладена в накладній, що сформована в електронному вигляді, щодо коду одержувача є вірною, номер гілки отримувача вірний, назва отримувача теж вірна.

09 липня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якого позивач вказує, що дані стосовно найменування та адреси одержувача вносились користувачем Приватним акціонерним товариством "Костопільський завод скловиробів" власноруч, шляхом заповнення відповідних полів і додавання їх в довідник. Посилаючись на ст. 24 Статуту залізниць, вказує, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

18 липня 2018 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до якого Приватне акціонерне товариство "Костопільський завод скловиробів" визнало наявні порушення при оформленні залізничної накладної та просить зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати.

В підготовчому судовому засіданні 18 липня 2018 року оголошено перерву до 15 серпня 2018 року.

30 липня 2018 року від позивача надійшло заперечення проти клопотання про зменшення розміру штрафу, відповідно до умов якого позивач вказує, що нарахований позивачем штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків. Зазначає, що підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.

Таким чином, під час підготовчого провадження, яке тривало з 08.05.2018 р. по 15.08.2018 р. судом було з'ясовано усі питання, які необхідно з'ясувати для підготовки даної справи до розгляду по суті. Відтак, суд, без виходу до нарадчої кімнати ухвалив - закінчити підготовче провадження та призначити спір до розгляду по суті.

Крім того, 15 серпня 2018 року від позивача та відповідача у порядку ч.6 ст.183 ГПК України надійшла спільна письмова згода (клопотання) про закінчення підготовчого засідання та перехід до розгляду справи по суті у цей же день.

Суд, без виходу до нарадчої кімнати ухвалив - розпочати розгляд справи по суті 15.08.2018 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі.

У свою чергу представник відповідача визнав позовні вимоги та просив суд зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

У листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство "Костопільський завод скловиробів" зі станції Костопіль Львівської залізниці здійснило відправку вагонів №56511173 та №56534910 згідно накладної №350042662 на станцію Вільногірськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - філія "ВГМК" ПАТ "ОГХК".

На вищевказане відправлення вагону, відправник надав станції навантаження Костопіль Львівської залізниці заповнену накладну. У даному документі, представником відправника в графі 4 "Одержувач" було вказано:

"Найменуання одержувача (графа 4): Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ГП "ОГХК"

Адреса одержувача: 51700, Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вул.

Код одержувача (графа 5): 5716".

По прибутті вагонів на станцію призначення Вільногірськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена у накладній №350042662 не відповідає адресі філії "ВГМК" ПАТ "ОГХК".

15.11.2017 року станцією призначення Вільногірськ на станцію відправлення Костопіль було відправлено телеграму №01 про невірно зазначену адресу в накладній №350042662.

15.11.2017 року зі станції відправлення Костопіль на станцію призначення Вільногірськ надійшла телеграма-відповідь №НР 544, щодо виправлення адреси одержувача у накладній №350042662.

На підставі телеграми-відповіді №НР 544 від 15.11.2017 року на станції призначення Вільногірськ Придніпровської залізниці у накладній №350042662 зроблено виправлення адреси одержувача на вірну: з 51700, Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вул. на 51700, Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вул. Степова, 1.

Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актом загальної форми № 60 від 15.11.2017 року (арк. с. 10).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Відповідно до ст. 6 Статуту, накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

У відповідності до ст. 23 Статуту залізниць України, відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Згідно п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Пунктом 1.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що всі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі графи №№ 4, 5, в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код.

У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі, (п. 2.3. Правил оформлення перевізних документів).

Як вбачається із вказаної накладної, правильність внесених відомостей було підтверджено підписом представника відправника ОСОБА_1

Згідно ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами оформлення перевізних документів.

Пунктом 6.1. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 (із змінами та доповненнями) визначено, що підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної форми, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Таким чином, акт загальної форми є підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача.

Згідно п. 5.5. Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту, а саме у п'ятикратному розмірі від провізної плати. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за всі наслідки, які виникли.

Відповідно до п. 6.2. роз'яснення Президії Вищого Господарського суду України від 29.05.2002 за № 04-5/601 (зі змінами та доповненнями) та п. 21 Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 29.11.07 № 01-8/917, щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" обґрунтовані та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Поряд з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено також штраф.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зважаючи на наведені обставини справи, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 50%. При цьому суд враховує те, що відповідач визнав позов, та не заперечив наявність вчиненого порушення. Крім того, позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок невірно зазначеної адреси одержувача вантажу. Необхідно зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим у порівняні із самим вчиненим правопорушенням, яке не призвело до заподіяння позивачу збитків.

За таких обставин, суд вважає можливим зменшити розмір штрафу до 50% від заявленої суми 31640,00 грн., та стягнути його в сумі 15 820,00 грн.

Одночасно суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 15 820,00 грн. слід відмовити.

При цьому, у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки (аналогічна правова позиція міститься в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже враховуючи, що Відповідач визнав вимоги Позивача, про що зазначено у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку про покладення витрат по сплаті судового збору на Відповідача, однак у розмірі 50 %, що становить 881,00 грн., з огляду на визнання позову.

У той же час, за умовами ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що складає 881,00 грн.

Керуючись статтями 129, 130, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Костопільський завод скловиробів" (35000, Рівненська обл., Костопільський р-н, м. Костопіль, вул. Дерев'яна, буд. 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, місто Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, код ЄДРПОУ ВП: 40081237) 15 820 (п'ятнадцять тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. штрафу за неправильно зазначену адресу вантажоодержувача та 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 820 грн. 00 коп. штрафу за неправильно зазначену адресу вантажоодержувача.

4. Повернути з Державного бюджету України Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, місто Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, код ЄДРПОУ ВП: 40081237) 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №850994 від 15.04.2018 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №918/292/18. Ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано "17" серпня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.