КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2018 р. Справа№ 910/13745/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засіданні Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018р. (повне рішення складено 29.03.2018р.)

по справі № 910/13745/17 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_3,

2. ОСОБА_4,

3. ОСОБА_5,

4. ОСОБА_6,

5. ОСОБА_7,

6. ОСОБА_8,

7. ОСОБА_9,

8. ОСОБА_10

про визнання недійсними та скасування наказів

В С Т А Н О В И В :

Заявлено позов про визнання недійсними та скасування наказів Головного управлінням Держземагенства у Київській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, а саме: № КИ/:03:165/00004417 від 14.08.2013р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано в приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,12га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення садівництва, із земель сільського господарського призначення державної власності; № КИ/:03:165/00004420 від 14.08.2013р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано в приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,12га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення садівництва, із земель сільського господарського призначення державної власності; № КИ/:03:165/00004415 від 14.08.2013р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано в приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення садівництва, із земель сільського господарського призначення державної власності; №КИ/:03:165/00004434 від 14.08.2013р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано в приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,262 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення садівництва, із земель сільського господарського призначення державної власності. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не мав права видавати спірні накази у зв'язку із невідповідністю місця розташування земельних ділянок Генеральному плану села Нові Петрівці, а спірні земельні ділянки повинні бути передані до комунальної власності, що свідчить про порушення положень Земельного кодексу України. Крім того, відповідач не мав права надавати спірні земельні ділянки громадянам для ведення садівництва, у зв'язку із тим, що вони відносились до земель водного фонду, отже має місце порушення норм Водного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказує на те, що ним обрано спосіб захисту визначений пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, а саме визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, яким є відповідач, що кореспондується з способом захисту визначеними спеціальним законом, а саме ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2018р. відкрито апеляційне провадження.

Розпорядженням №09.1-08/2260/18 від 13.08.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/22581/17 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І., який не є головуючим (суддею-доповідачем) у справі, у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 13.08.2018р., в зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2018р. апеляційну скаргу Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018р. по справі №910/13745/17 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Представник ОСОБА_3 заперечив проти апеляційної скарги.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.08.2013р. Головним управлінням Держземагенства у Київській області, правонаступником якого є відповідач, були видані накази №КИ/:03:165/00004417, №КИ/:03:165/00004420, №КИ/:03:165/00004415 та №КИ/:03:165/00004434 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність».

Вказаними наказами було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано в приватну власність відповідно ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_2), ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_3), ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0262 га (кадастровий номер НОМЕР_4) для ведення садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі оспорюваних наказів зареєстрували право власності на земельні ділянки та отримали відповідні правовстановлюючі документи - свідоцтва про право власності №8274449 від 21.08.2013р., №8243803 від 20.08.2013р., №8275665 від 21.08.2013р., №8286341 від 21.08.2013р.

На підставі договорів купівлі-продажу, які були укладені третіми особами, право власності на ці земельні ділянки набув ОСОБА_3.

Зазначене підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № №70196704, №70189961, №70196585, №70197247, №70190282, №70190169, №70188773 від 11.10.2016р., №94283874, №94283794, №94283706 від 11.08.2017р. Таким чином, фактично існує спір між позивачем та фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (в ред. до 15.12.2017р.) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (в ред. до 15.12.2017р.) господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Підвідомчість господарських справ установлено статтею 12 Господарського процесуального кодексу України (в ред. до 15.12.2017р.), за змістом пункту 6 частини 1 якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.п. 6, 10, 15 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (в ред. до 15.12.2017р.), положення якої кореспондуються із ч. 1 ст. 19 цього Кодексу (в ред. до 15.12.2017р.) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в ред. до 15.12.2017р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Аналогічну норму закріплено в ч. 1 ст. 19 цього Кодексу (в ред. до 15.12.2017р.).

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Водночас, правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, проте предмет в яких безпосередньо стосується прав і обов'язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. (постанова Великої Палати Верхового Суду від 15.05.2018р. у справі №911/4144/16, провадження 12-71-гс18).

Таким чином, оскільки позивач звернувся до господарського суду із позовом про визнання недійсними наказів №КИ/:03:165/00004417, №КИ/:03:165/00004420, №КИ/:03:165/00004415 та №КИ/:03:165/00004434 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», якими відведено земельні ділянки у власність для ведення садівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано в приватну власність третім особам (фізичним особам), то такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи.

За таких обставин, Господарський суд міста Києва дійшов помилкового висновку про розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 175 та п.п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст. 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області підлягає задоволенню частково, рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018р. у справі №910/13745/17 скасуванню, провадження у справі №910/13745/17 закриттю.

керуючись ст.ст. 231, 270, 275, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Новопетрівської міської ради Вишгородського району Київської області задовольнити частково, рішення Господарського суду міста Києва 20.03.2018р. у справі №910/13745/17 скасувати. Провадження у справі №910/13745/17 закрити.

2. Матеріали справи №910/13745/17 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна