ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018м. ДніпроСправа № 904/2098/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Бекіної О.О.

за позовом першого заступника прокуратура Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75)

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 14)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солярис." (04107, м. Київ, вул. Отто Шмідта, 18, офіс 34)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (49000, м. Дніпро, вул. Березинська, 3А)

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" (49000, м. Дніпро, вул. Тверська, 17, приміщення 222)

про витребування нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 7-10-111 від 17.01.2018, представник

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи-1: не з'явився

Від третьої особи-2: не з'явився

Від третьої особи-3: не з'явився

В засіданні приймає участь: ОСОБА_3, службове посвідчення №036402 від 27.11.2015, прокурор відділу

СУТЬ СПОРУ:

Перший заступник прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою № 05/1-307вих-18 від 04.05.2018 про:

- витребування від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно було відчужене на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс", Дніпровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред'явлення віндикаційного позову на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солярис.", Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" та призначено підготовче засідання на 14.06.2018.

Разом з позовною заявою прокуратурою подано заяву про забезпечення позову, в якій перший заступник прокурора просить суд:

- накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01);

- заборонити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТУЛС", (ідентифікаційний код юридичної особи - 35447191) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду тощо, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у випадку задоволення позовних вимог у даній справі, невжиття судом заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у справі, оскільки титульний володілець вказаного спірного нерухомого майна та треті особи мають реальні можливості реалізувати вказане майно, в тому числі, із застосуванням положень ст. 12, 37 Закону України "Про іпотеку", у випадку порушення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" обов'язків, передбачених договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 18.05.2018 заяву першого заступника прокурора Дніпропетровської області про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01) та заборонено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду тощо, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладалось до 17.07.2018.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" 21.06.2018 подало до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що він є добросовісним набувачем, оскільки нерухоме майно придбано за відплатним договором, яке вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради та ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська за їх волею. Так, 02.03.2011 Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення №16/9 відповідно до якого об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема ВРЖЕП АНД району м.Дніпропетровська, мали бути передані на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР. Разом з тим, рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 виконано не було, про що зазначає і сам позивач. Жодних дій, в тому числі і тих що були прямо визначені самим рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011, для здійснення передачі майна з балансу ВРЖЕП АНД району м.Дніпропетровська на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР не було проведено, об'єкти нерухомого майна з балансу та володіння ВРЖЕП "АНД району м.Дніпропетровська вилучені не були, а відтак ніякої передачі майна в порядку передбаченому передбаченому наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88 та наказом головного управління державного казначейства України, державного комітету статистики України №125/70 від 02.12.97 від ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська не відбулось, майно залишилось закріпленим за ним на праві господарського відання. Згідно рішення Дніпропетровської міської ради було від 29.07.2011 №40/14 , було вирішено припинити шляхом ліквідації виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 105 та ч. 1 ст. 111 Цивільного кодексу України, було складено проміжний ліквідаційний баланс ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська та затверджено його Дніпропетровською міською радою рішенням №41/22 від 28.03.2012 Відповідно до затвердженого рішенням №41/22 від 28.03.2012 Дніпропетровською міською радою ліквідаційного балансу виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська суми вартості майна боржника недостатньо для задоволення вимог кредиторів. При чому, активи боржника в ліквідаційному балансі зазначені із врахуванням всього майна, яке знаходилось на балансі підприємства на той момент.

Комунальне підприємство, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном (дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.07.2013 № К-29386/09-С). Оскільки, вартості майна боржника-юридичної особи було недостатньо для задоволення вимог кредиторів, умисне виведення з ліквідаційної маси ліквідного активу боржника безпосередньо порушувало б права інших осіб - кредиторів. Отже, на думку відповідача, наведене свідчить про те, що Дніпропетровська міська рада знала, що спірне майно має бути відчужено для погашення вимог кредиторів в процедурі припинення.

Окрім того, відповідач зазначає, рішення №16/9 від 02.03.2011 було прийнято Дніпропетровською міською радою до визнання боржника банкрутом, та воно не було та не могло бути виконано на дату визнання боржника банкрутом через наявність обтяжень нерухомого майна, накладених з метою звернення стягнення на нього для задоволення вимог кредиторів комунального підприємства. Таким чином, спірні об'єкти нерухомого майна на момент визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (а саме 14.03.2013) обліковувались на балансі ВРЖЕП АНД району м. Дніпропетровська, і процедура їх передачі третім особам до визнання боржника банкрутом навіть не розпочиналась, майно залишилось закріпленим за ним на праві господарського відання.

Так, відповідач звертає увагу суду, що рішення Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011, на яке посилається прокуратура Дніпропетровської області, не могло бути виконано, оскільки усі активи ВРЖЕП АНД району м. Дніпропетровська відповідно до витягу з єдиного реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та витягу з реєстру обтяжень рухомого майна, знаходились у податковій заставі.

Обтяження з майна комунального підприємства були зняті лише господарським судом у межах справи про банкрутство №38/5005/6637/2012, ухвалою від 16.10.2012, з метою його подальшої реалізації згідно процедури, передбаченої спеціальними нормами законодавства про банкрутство, а не з метою його передачі на користь третіх осіб.

Отже, спірне майно на час включення до ліквідаційної маси було таким, що правомірно продовжувало перебувати на балансі ВРЖЕП АНД району м. Дніпропетровська та залишалось закріпленим за ним на праві господарського відання. Адже, виконання рішення Дніпропетровської міської ради було де-юре неможливе, оскільки це б прямо суперечило наведеним імперативним нормам матеріального права щодо заборони розпорядження майном, яке перебуває під обтяженням, що в свою чергу призвело б до порушення прав держави і інших кредиторів на отримання погашення боргу за рахунок майна банкрута.

Твердження прокуратури що останньою було встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об'єктів нерухомого майна є необґрунтованими та такими що не відповідають нормам чинного законодавства України, зроблені прокуратурою без належної оцінки фактичних обставин справи та без врахування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки власнику майна боржника - Дніпропетровській міській раді було достеменно відомо про облікування на балансі ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська нежитлових приміщень, про що зазначено в рішенні Дніпропетровської міської ради №40/14 від 29.07.2011. Власник майна боржника ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська свідомо прийняв рішення про припинення його шляхом ліквідації, що в першу чергу передбачає інвентаризацію майна боржника та подальший його продаж задля погашення вимог кредиторів.

Відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду, оскільки відсутні правові підстави для подачі прокурором позову в інтересах Дніпропетровської міської ради, оскільки повноваження щодо управління комунальною власністю належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів міської ради, а не до делегованих повноважень, які надані органами виконавчої влади. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України. Прокурором у позові зазначено про бездіяльність Дніпровської міської ради, але не наведено жодних доказів вказаної бездіяльності (проведення службової перевірки, притягнення до відповідальності винної особи тощо). Отже, прокурором не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів Дніпровської міської ради.

Окрім того, 21.06.2018 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" подано заяву про застосування строку позовної давності. Дана заява обґрунтована тим, що Дніпропетровська міська рада була обізнана про укладання 24.07.2013 ВРЖЕП АНД району м.Дніпропетровська з ТОВ "Солярис." договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №310, що розташоване за адресою вул. Бєляєва, 4 в м.Дніпропетровськ. Оскільки даний договір купівлі-продажу визнаний недійсним з моменту укладення, то строк позовної давності для звернення позивача, як власника, з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння починає перебіг з моменту вибуття майна з володіння позивача. Отже, у даному провадженні позивачем оспорюються правовідносини, що мали місце більше трьох років тому.

Прокуратурою Дніпропетровської області 02.07.2018 подано до суду відповідь, згідно якої зазначається, що доводи відповідача фактично зводяться до оспорювання фактів, які вже встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 у справі №38/5005/6637/2012. Так, всі обставини, на які посилається у відзиві відповідач, зокрема, щодо прийняття Дніпровською міською радою рішень про припинення ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, затвердження проміжного ліквідаційного балансу, правомірності включення арбітражним керуючим ОСОБА_4 спірного нерухомого майна до ліквідаційної маси та його подальший продаж, обставини обтяження спірного майна боржника, які перешкоджали виконанню рішення Дніпропетровської міської ради про передачу майна № 16/9 від 02.03.2011 та скасування їх тільки в ході провадження у справі про банкрутство, що на думку відповідача перешкоджало ліквідатору вчинити дії з передачі комунального майна Комунальному підприємству "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю", вже встановлені вищевказаною ухвалою суду у справі про банкрутство, яка набрала законної сили, а тому відсутні підстави для повторного дослідження вказаних обставин в рамках справи №904/2098/18.

Що стосується рішення Дніпропетровської міської ради №41/22 від 28.03.2012 про затвердження власником проміжного ліквідаційного балансу в процедурі ліквідації ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району в порядку ст.ст. 110, 111 Цивільного кодексу України, необхідно зазначити, що вказана процедура не передбачає обов'язкового звернення до суду з заявою про визнання підприємства, що ліквідується, банкрутом. Крім того, проміжний ліквідаційний баланс, який затверджувався вказаним рішенням ради, містив виключно вартісну оцінку активів підприємства, а тому не можливо стверджувати про те, що спірне нерухоме майно було включене до вказаних актів, оскільки жодного переліку майна, яке було включене до цього балансу, не існує.

Отже, законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов'язання вчинити такі дії. Також, постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сам реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

Вказане спростовує доводи відповідача, що затвердження Дніпровською міської радою проміжного ліквідаційного балансу свідчить про наявність волі власника на відчуження спірного нерухомого майна в процедурі банкрутства.

17.07.2018 закрито підготовче провадження та справу №904/2098/18 призначено до судового розгляду по суті на 02.08.2018.

Представники позивача, відповідача та третіх осіб не з'явилися в судове засідання 02.08.2018, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В порядку ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 02.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

Встановив:

В ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро обєктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, у тому числі нежитлового приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро.

Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991 "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів", яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26.09.2001, затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро.

Факт належності об'єктів, зазначених у переліках (розділ І-ХІІІ), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991 територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/5829/13-ц від 14.05.2013 за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 24-27).

На підставі рішень Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991 та рішення Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26.09.2001 відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 11.07.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади міста на нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

Відповідно до пункту 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Так, на виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖРЕП АНД району передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

06 серпня 2012 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі № 38/5005/6637/2012 за заявою голови ліквідаційної комісії виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська до виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська () про визнання банкрутом.

На час порушення провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно продовжувало обліковуватися на балансі виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі № 38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4, яким, нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів з продажу нежитлового приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро, загальною площею 373,8 кв.м., оформлених протоколом від 27.12.2012 та переможцем яких визначено товариство з обмеженою відповідальністю "Солярис.".

На підставі протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро, 29.07.2013 між ВРЖЕП АНД району та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солярис." укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро, загальною площею 373,8 кв.м., який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1287, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане нерухоме майно ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солярис." було відчужено на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" за договором купівлі-продажу № 5115 від 28.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на час звернення прокурора до суду, нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро є предметом договору іпотеки № 462 від 20.07.2016, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району скаргу прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора задоволено, визнано неправомірними дії ліквідатора виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська арбітражного керуючого ОСОБА_4 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі. Зокрема, рішенням суду визнано неправомірним дії ліквідатора щодо нежитлового приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів проведених 27.12.2012 товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу зазначеного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1249 від 24.07.2013, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, укладеного між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_8 та ТОВ "Солярис.".

Таким чином, судом були встановлені як незаконність дій ліквідатора третьої особи-2 щодо реалізації спірного майна, так і недійсність договору купівлі-продажу вказаного майна.

З урахуванням, положень частини 4 статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 у справі № 38/5005/6636/2012 є такою, що набрала законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Прокурор вважає, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею територіальної громади м. Дніпро, а тому підлягає поверненню у її власність, що і стало причиною виникнення спору.

Згідно з вимогами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові (ст.ст. 321, 319, 658 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується (п. 2.15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" та п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Відповідно до статті 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відтак, територіальна громада як власник об'єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Отже, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Таким чином, суд погоджується з твердженням прокурора про те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності з порушенням чинного законодавства поза волею Дніпропетровської міської ради і отже, позивач має право на його витребування у відповідача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 25.01.2017 у справі №3-1533гс16(1)).

За таких обставин, вимоги прокурора про витребування від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заява товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" про залишення позовної заяви без розгляду судом не задоволена з наступних підстав.

Статтею 131-1 Конституції України та п.2 ч.1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" зазначено, що в Україні діє прокуратура, яка зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках, що визначені законом.

Згідно зі ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною четвертою ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Незважаючи на те, що первинна угода визнана недійсною на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 у справі №38/5005/6637/2012, Дніпровською міською радою, яку було залучено до участі у розгляді вказаної справи та якій достовірно було відомо про існування вказаного рішення суду, не вжито належних заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, що вибуло з власності територіальної громади поза її волею.

Зазначене свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у зв'язку з чим перший заступник прокурора області звернувся з даним позовом до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Крім того, відповідач звернувся до господарського суду про застосування до спірних відносин позовної давності. Суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений статтею 16 цього Кодексу.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Про недійсність правочину на підставі якого відбулося вибуття спірного нерухомого майна з володіння територіальної громади міста поза її волею, як позивачу, так і прокурору стало відомо лише 31.01.2018, після винесення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали по справі №38/5005/6637/2012 щодо задоволення скарги прокурора на дії ліквідатора по включенню вказаного майна до ліквідаційної маси та визнання договору купівлі-продажу недійсним. Крім того, Дніпропетровська міська рада була залучена до участі у справі №38/5005/6637/2012 ухвалою суду від 24.09.2015, що також свідчить про те, що позивач раніше не міг дізнатися про порушення його прав у вигляді включення належного йому нерухомого майна до ліквідаційної маси третьої особи-2 та подальшого продажу такого майна.

Таким чином, прокурором та Дніпровською міською радою не пропущено строку, встановленого приписами ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, у межах якого можна звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу.

Судом за результатами розгляду заяви першого заступника прокурора Дніпропетровської області про вжиття заходів до забезпечення позову постановлено ухвалу про задоволення цієї заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом позову, та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 39 171,20 грн. (за позовною заявою - у сумі 38 290,20 грн. та за заявою про забезпечення позову - у сумі 881,00 грн.) відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Витребувати від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська, 14, ідентифікаційний код 35447191) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ідентифікаційний код 26510514) нежитлове приміщення № 310, що розташоване за адресою: вул. Бєляєва, 4 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-01).

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська, 14, ідентифікаційний код 35447191) на користь Прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ, код , код класифікації видатків бюджету-2800) витрати по сплаті судового збору в сумі 39 171,20 грн.

Накази видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 10.08.2018.

Суддя Е.М. Бондарєв