РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа №910/1025/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"
доТовариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на
стороні позивача -1. ОСОБА_1
відповідача -2. ОСОБА_2
простягнення 49 000,00 грн.
Суддя Бойко Р.В.
при секретарі судового засідання Бариновій О.І.
Представники учасників справи:
від позивача:Ткаченко О.П.
від відповідача:Ліповуз Д.І.
від третьої особи-1:не з'явився
від третьої особи-2:ОСОБА_5

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору №006-0464925/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 18.03.2015 та у зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП), було сплачено власнику автомобіля Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, страхове відшкодування. Відповідальність особи, яка керувала автомобілем Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_2, та яку позивач вважає винною у скоєнні спірної дорожньо-транспортної пригоди, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5251395, а тому, на думку позивача, обов'язок з відшкодування завданих збитків в частині 50 000,00 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2018 відкрито провадження у справі №910/1025/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_1, на стороні відповідача - ОСОБА_2, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 20.02.2018.

09.02.2018 через відділ діловодства суду на виконання вимог ухвали від 01.02.2018 від представника позивача надійшли документи на підтвердження надсилання позовної заяви залученим третім особам.

16.02.2018 від третьої особи-1 через відділ діловодства суду надійшли клопотання про розгляд даної справи без її участі та пояснення, згідно з якими ОСОБА_1 заперечує свою вину у настанні спірної дорожньо-транспортної пригоди та вказує, що вона сталась з вини третьої особи-2.

20.02.2018 через відділ діловодства суду надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на позовну заяву з доказами його направлення іншим учасникам справи, в якому відповідач вказує, що в матеріалах справи не міститься жодних допустимих доказів вини ОСОБА_2 у настанні спірної дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, відповідач вказує, що в рамках розгляду справи №758/12836/15-ц було проведено судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, за результатами проведення якої було складено висновок експерта №1772/1773/16-52 від 19.10.2016, в якому експертом встановлено, що немає жодних підстав технічного характеру вважати дії водія автомобіля Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_2 такими, що не відповідають вимогам Правил дорожнього руху, в той час як водій (автомобіля Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, - ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2. Тому, на думку, відповідача, висновки, викладені у висновку експерта №1772/1773/16-52 від 19.10.2016, повністю спростовують висновки, викладені у наданому позивачем висновку експертного дослідження №56 від 21.12.2015.

В судовому засіданні 20.02.2018 оголошено перерву до 13.03.2018.

06.03.2018 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-2 надійшли пояснення щодо позову з доказами їх направлення іншим учасникам справи, згідно з якими ОСОБА_2 заперечує проти позову з тих підстав, що нею не було порушено Правил дорожнього руху під час настання спірної дорожньо-транспортної пригоди, на підтвердження чого третя особа-2 посилається на висновок судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1772/1773/16-52 від 19.10.2016. Також, третя особа-2 вказує, що її вина у настанні спірної дорожньо-транспортної пригоди не встановлена у судовому порядку.

12.03.2018 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його неможливістю прийняти участь у судовому засіданні.

12.03.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та заява про зменшення розміру позовних вимог з доказами їх направлення іншим учасникам справи. Так, згідно відповіді на відзив, позивач вказує, що у постанові Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-ц встановлено неузгодженість висновку №1772/1773/16-52 від 19.10.2016 з іншими матеріалами справи, оскільки з наявних в матеріалах справи №758/12386/15-ц фотододатків вбачається, що автомобіль Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, виїжджав з паркомісця, а автомобіль Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, рухався по проїжджій частині повз припарковані автомобілі, у зв'язку з чим суддя прийшов до висновку, що саме третя особа-2 повинна була діяти відповідно до п. 10.2 Правил дорожнього руху. В свою чергу, заява про зменшення розміру позовних вимог мотивована тим, що разом із відзивом на адресу позивача надійшов поліс №АЕ/5251395, яким передбачено франшизу у розмірі 1 000,00 грн., а тому позивач просить суд стягнути страхове відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. Тобто, позивачем зменшено первісні позовні вимоги на суму франшизи за полісом №АЕ/5251395.

В судовому засіданні 29.03.2018 оголошено перерву до 29.03.2018.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2018 відкладено судове засідання на 10.04.2018 у зв'язку із неявкою представника позивача.

03.04.2018 через відділ діловодства суду надійшло клопотання третьої особи-2, в якому представник ОСОБА_2 просить суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2018 задоволено клопотання третьої особи-2 та постановлено розглядати справу №910/1025/18 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10.05.2018.

04.05.2018 через відділ діловодства суду надійшла заява представника ОСОБА_2, в якій третя особа-2 просить суд викликати експертів для надання ними роз'яснень.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2018 в задоволенні заяви про виклик свідків відмовлено та відкладено підготовче засідання на 24.05.2018

22.05.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи-2 надійшли 1) клопотання про долучення доказів до матеріалів справи; 2) клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмету спору; 3) клопотання про виклик в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які працюють експертами.

Клопотання третьої особи-2 про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмету спору обґрунтоване тим, що позивачем не було виплачено страхове відшкодування за договором №006-0464925/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 18.03.2015, а тому у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" не виникло права вимоги до відповідача.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 24.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на 30 днів та оголошено перерву у засіданні до 14.06.2018.

14.06.2018 представником відповідача було подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи адміністративні матеріали щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з доказами їх направлення іншим учасникам справи.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2018 відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків, закінчено підготовче провадження та призначено справу №910/1025/18 до розгляду по суті на 10.07.2018.

Судове засідання 10.07.2018 не відбулося у зв'язку з викликом судді Бойко Р.В. для проходження співбесіди за результатами дослідження досьє в межах кваліфікаційного оцінювання.

Учасників справи було повідомлено про наступне судове засідання у справі №910/1025/18, призначене на 19.07.2018, згідно розписки про відкладення судового засідання від 10.07.2018 (представників сторін та третьої особи-2) та шляхом направлення (на адресу третьої особи-1) ухвали про повідомлення про дату, час та місце судового засідання від 10.07.2018 у даній справі.

У судове засідання 19.07.2018 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 19.07.2018 з'явився, надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи-2 в судове засідання з'явився, проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Третя особа-1 в судове засідання 19.07.2018 не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання була належним чином повідомлена.

В судовому засіданні 19.07.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" (страховик) та ОСОБА_10 (страхувальник) укладено договір №006-0464925/01НТ добровільного страхування наземного транспорту (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1.

01.10.2015 о 15 год. 50 хв. на Контрактовій площі біля будинку 2 у м. Києві сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою Національної поліції України №75284017 про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно вказаної довідки Національної поліції України №75284017 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1, який керував автомобілем Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, п. 16.12 Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим Національною поліцією України складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв'язку із зверненням ОСОБА_1 із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ від 02.10.2015, на підставі страхового акту №56627/1 від 04.11.2015, розрахунку страхового відшкодування від 02.11.2015, здійсненого з урахуванням звіту №663 від 21.10.2015 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, та актів ТОВ "Саміт Моторз Україна" №90712 та №90714 виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля від 28.10.2015, позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів страхувальнику у сумі 181 465,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №19259 від 12.11.2015.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у зв'язку із здійсненням страхового відшкодування на користь третьої особи-1 позивачем набуто право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Наведене, зокрема, спростовує доводи третьої особи-2, викладені в клопотанні про закриття провадження у справі, про нездійснення позивачем страхової виплати на користь третьої особи-1 та як наслідок відсутність предмету спору у даній справі, у зв'язку з чим клопотання представника ОСОБА_2 про закриття провадження не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказане судове рішення Подільського районного суду міста Києва обґрунтоване тим, що з фотододатків, які містяться в матеріалах справи №758/12386/15-п, вбачається, що автомобіль Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, виїжджав з паркомісця, а автомобіль Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, рухався по проїжджій частині повз припарковані автомобілі, у зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що водій автомобіля Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2, повинна була діяти відповідно до п. 10.2 Правил дорожнього руху України.

З огляду на наведене Подільський районний суд міста Києва прийшов до висновку про відсутність в діях водія автомобіля Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, - ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-п в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, у зв'язку з чим вважається остаточним судовим рішенням у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1.

При цьому, судом відхиляються доводи третьої особи-2 щодо того, що постанова Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-п не є остаточним судовим рішенням, оскільки буде оскаржуватись, з огляду на дату ухвалення відповідної постанови - 31.05.2017, визначені процесуальним законодавством строки оскарження відповідного судового рішення, а також з огляду на те, що станом на дату ухваленні рішення у даній справі третьої особою-2 не надано доказів апеляційного оскарження відповідної постанови, як і не міститься жодної інформації (ухвали) з приводу відкриття відповідного апеляційного провадження в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Отже, постанова Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-п набрала законної сили, а відтак, встановлені нею обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Частиною 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-п, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, встановлено, що третя особа-1 Правил дорожнього руху не порушувала, а настання спірної ДТП пов'язане з неправомірними діями водія автомобіля Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_2, який не дотримався вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху, а зазначені в протоколі порушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що свідчить про відсутність складу правопорушення в діях третьої особи-1, передбаченого статтею 124 КУпАП.

При цьому, як вбачається з постанови Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 представник ОСОБА_2 приймав участь у справі №758/12386/15-п, однак третя особа-2 не скористалась своїм правом на оскарження вказаного судового рішення, в якому встановлено обставини щодо порушення нею п. 10.2 Правил дорожнього руху.

Оскільки судовим рішенням не встановлено особу, з вини якої настала спірна ДТП, суд вбачає за необхідне самостійно визначити таку особу.

Визначаючи вину особи у настанні спірної ДТП, суд виходить з того, що, по-перше, зважаючи на відсутність посилань учасників справи на наявність іншої особи (не залученої до участі у розгляді даної справи), з вини якої настала спірна дорожньо-транспортна пригода, то фактично учасниками ДТП є виключно треті особи.

При цьому, у створенні дорожньо-транспортної пригоди завжди наявні неправомірні дії (вина) одного з учасників такої пригоди, або обох учасників, оскільки дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху України за відсутності вини іншої особи (наприклад, комунального підприємства з утримання дорожніх шляхів) виключає можливість настання дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у даному випадку спірна дорожньо-транспортна пригода могла настати виключно за наявності неправомірних дій в частині недотримання Правил дорожнього руху України або третьою особою-1, або третьою особою-2, або обома третіми особами.

Остаточним судовим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №758/12386/15-п закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з огляду на те, що третьою особи-1 не порушено Правил дорожнього руху України під час настання спірної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, судовим рішенням встановлено відсутність неправомірних дій, а відтак і вини у настанні спірної ДТП ОСОБА_1

Відтак, зважаючи на склад учасників спірної ДТП та керуючись методом виключення, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась у зв'язку з порушенням Правил дорожнього руху України третьою особою-2.

По-друге, з долучених до матеріалів справи документів, зокрема з фотокопій місця пригоди, вбачається, що ОСОБА_2, керуючи автомобем Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, виїжджала з паркомісця, а автомобіль Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, рухався по проїжджій частині повз припарковані автомобілі.

Пунктом 10.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, виїжджаючи на дорогу з місця стоянки, не надала дорогу автомобілю Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, який рухався по ній, у зв'язку з чим настала спірна дорожньо-транспортна пригода.

За таких обставин, спірна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано механічних пошкоджень автомобілям Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, та Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1, настала з вини ОСОБА_2.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Lexus ES 350, державний номер НОМЕР_2, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5251395.

Наведеним договором (поліс №АЕ/5251395) передбачено, що франшиза становить 1 000,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн.

У статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Керуючись наведеним та приймаючи до уваги, що спірна ДТП сталася 01.10.2015 а позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування лише у 2017 році, тобто через більш ніж через 1 рік, то відмова відповідача від здійснення страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону є правомірною та не суперечить вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 49 000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подачу даного позову необхідно покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес", а за змістом п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" їх стягнення з позивача не проводиться.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 3; ідентифікаційний код 20344871) до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) про стягнення 49 000,00 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 20.08.2018.

Суддя Р.В.Бойко