ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м.Дніпро Справа № 904/1621/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідача)

судді: Березкіна О.В., Кузнецов В.О

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність №14-162 від 28.09.2017 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, адвокат, довіреність №00.04.0004 від 20.02.2018 р.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.18р., повне рішення складено 06.06.2018, суддя Назаренко Н.Г., у справі №904/1621/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення 4323 841,55 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №1096/15-БО-3 від 27.11.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2018р. у справі №904/1621/18 частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" про стягнення за договором купівлі-продажу природного газу № 1096/15-БО-3 від 27.11.2014р. 3006803,33 грн. пені, 222717,48 грн. -3% річних і 1095320,74 грн. інфляційних втрат.

Вказаним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто 336,19 грн.-3% річних і 5,04 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ") звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині, якою відмовлено у стягненні інфляційних втрат, пені, частини 3% річних і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позивач вважає неправомірним застосування судом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. До того ж наявність заборгованості станом на 30.11.2016р. унеможливлює списання нарахування та застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону.

Товариство вказує, що неустойка, інфляційні нарахування і проценти річних, які підлягають списанню з підприємств, які підпадають під дію положень Закону повинні бути відображені в бухгалтерському обліку відповідача. Відповідач вправі відображати у своїй фінансовій звітності суми неустойки, інфляційних та відсотків лише у разі наявності рішення суду або визнання у добровільному порядку вимог позивача. У іншому випадку це призведе до порушення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У разі ж прийняття рішення про стягнення суми позову (повністю або частково) відповідач набуває право відобразити ці суми на підставі прийнятого рішення, яке і буде первинним обліковим документом та у подальшому підставою для звернення про включення до реєстру підприємств, що є учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Відповідач Комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі» у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням місцевого господарського суду. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, підприємство звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавством передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати і відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.18р. у справі №904/1621/18, колегією суддів у складі: головуючого судді Чус О.В., судді: Кузнецов В.О., Березкіна О.В. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.08.2018 на 12:00 годин.

21.08.2018р. у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника, судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного:

між Публічний акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» Продавцем і Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" (правонаступником, якого є Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі") Покупцем 27.11.2014р. був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1096/15-БО-3. Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.1. п. 1.2. договору).

За п. 2.1. Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 3962,971 тис. куб.м.

Сторонами пунктами 3.3., 3.4. договору погоджено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажем газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Додатковими угодами до договору, а саме: №1 від 23.01.2015р., №2 від 24.02.2015р.,№3 від 18.03.2015р., №4 від 01.04.2015р., №5 від 22.05.2015р., №6 від 16.06.2015р., №7 від 29.07.2015р., №8 від 21.10.2015р., №10 від 22.10.2015р, №12 від 25.11.2015р. сторонами неодноразово змінювався п. 5.2. договору щодо ціни газу.

Крім того додатковою угодою №10 від 22.10.2015 п. 3.4. був викладений у новій редакції: «Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Покупець зобовязується надати Продавцю підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає Покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами…».

Згідно підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 31.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 31.08.2015р.,30.09.2015р.,31.10.2015р, 30.11.2015р. і 31.12.2015р. вбачається, що Продавець передав у власність Покупця природний газ на загальну суму 27110614,16 грн. (а.с.49-60).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий газ здійснив несвоєчасно, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по операціях підприємства «Тепломережі КМР КП» з 01.01.2015 по 28.02.2018. (а.с.62-65).

Звертаючись з позовом, у звязку з простроченням оплати за переданий газ у строк, визначений договором, позивач вважав правомірним нарахуванню відповідачу пені, 3% річних і інфляційних втрат.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Порушенням зобовязання визначено його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

За вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При порушенні цивільного обов'язку, що виникає з укладеного сторонами договору настає договірна відповідальність. Однією із форм такої відповідальності є сплата неустойки.

Згідно ч.1. ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Застосування пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобовязання за укладеним сторонами договором передбачено п. 7.2.: «У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу».

Частина 2 ст. 625 ЦК України зобовязує боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При прийнятті рішення суд першої інстанції застосував норми Закону України від 03.11.2016р. №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Дніпропетровський апеляційний господарський суд вважає таке застосування обґрунтованим в силу наступного.

Відповідно до ст.. 2 дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії .

За визначенням наведеним у ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Абзацом 9 ч. 1 ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості визначена, як заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр) (ч.1 ст.3 Закону).

Аналогічна норма наведена у абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону, яким визначено, що учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Процедура включення підприємства до реєстру наведена в ч. 2 ст. 3 Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачем було сплачено заборгованість за природний газ спожитий у період з січня 2015 по грудень 2015 на суму 26 588 361,98 грн. до 30.11.2016р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками попереднього суду, що сплачена заборгованість за природний газ станом на момент набрання чинності вказаним вище Законом (з 30.11.2016р.) дозволяє списувати нараховані неустойку, інфляційні та 3% річних незалежно від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ.

З розрахунків також вбачається, що заборгованість за природний газ спожитий у грудні 2015 на суму 522 252,18 грн. була сплачена відповідачем в період з 01.12.2016р. по 13.12.2016р.

Перевіривши розрахунок 3% річних, які нараховані позивачем на прострочену заборгованість у розмірі 522252,18 грн., що була погашена відповідачем в період з 01.12.2016р. по 13.12.2016р., господарський суд обґрунтовано визнав його вірним, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 336,19 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд правильно дійшов висновку про відмову в решті позовних вимог про стягнення 3006 803,33 грн. пені, 3 % річних у розмірі 222 381,29 грн-3% річних., і 1095 320,74 грн. інфляційних втрат.

Щодо обов'язковості погашення всієї суми боргу для застосування ч.3 ст.7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" необхідно зазначити наступне.

Як вже зазначалося, частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, нарахування штрафних та фінансових санкцій можливе лише на несплачену суму заборгованості, в свою чергу, нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на сплачену суму заборгованості суперечить приписам ч.3 ст.7 Закону.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на фактично погашену заборгованість на підставі ч.3 чт.7 Закону.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду з аналогічних спорів, зокрема від 16.04.2018р. у справі №904/11361/16, від 06.06.2018 у справі №904/10292/17, від 25.07.2018 у справі № 910/15874/13, від 11.04.2018 року у справі №15/5005/153/2012.

За таких обставин є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 3, 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії».

Згідно ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 269, п. 1 ст.275, п. 1. ст.276, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" , м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2018р. у справі №904/1621/18 - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня прийняття.

Повний текст постанови складено 22.08.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна

Суддя В.О. Кузнецов