номер провадження справи 9/69/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2018 Справа № 908/1120/18

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ортус ЛТД", (69006, м. Запоріжжя, вул. Мала, буд. 3)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Діденко Анатолія Анатолійовича, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення суми 33425,06 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Іванченко А.Ю., адвокат, ордер серія ЗП № 022857 від 18.06.2018;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

13.06.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ортус ЛТД" до відповідача: Фізичної особи-підприємця Діденко Анатолія Анатолійовича, про стягнення основного боргу у розмірі 24203,45 грн., суми 619,69 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, суми 6203,22 грн. пені та суми інфляційних збитків у розмірі 2398,70 грн.

Ухвалою суду від 18.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1120/18, присвоєно номер провадження справи 9/69/18, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.07.2018. Ухвалою суду від 10.07.2018 відкладено розгляд справи на 09.08.2018.

09.08.2018 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які підтримані позивачем та мотивовані, зокрема, наступним. 01.01.2017 між сторонами у справі укладено договір оренди № 2014/10-1, за умовами якого, позивач надав відповідачу в строкове платне користування нежитлове приміщення підвалу, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 150-А, загальною площею 275,0 кв.м. Проте свої зобов'язання щодо сплати орендної плати та комунальних платежів в строк, визначений у договорі, відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість з орендної плати за період з 01.06.2017 по 31.08.2017 у розмірі 18140,72 грн. та заборгованість з компенсації комунальних платежів за період з 01.01.2017 по 31.08.2017 у розмірі 6062,73 грн. Крім того, за несвоєчасну сплату орендної плати та відшкодування компенсації комунальних платежів, відповідачу нараховано 6203,22 грн. пені, 619,69 грн. - 3 % річних та 2398,70 грн. - інфляційних витрат. Також позивач зазначив, що орендні відносин між сторонами закінчились 31.08.2017, орендоване приміщення фактично повернуто позивачу за актом приймання-передачі (повернення). Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, ст.ст. 526, 610, 611, 625, 762 ЦК України, ст.ст. 285,286 ГК України.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, позовні вимоги не спростував, письмового відзиву та доказів суду не надав, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.06.2018 повернута поштовим відділенням зв'язку до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Ухвала про відкладення розгляду справи від 10.07.2018 на адресу суду не поверталась.

Ухвали суду надсилались відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві, яка також співпадає з адресою зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Вказане свідчить, що судом належним чином виконано обов'язок та вжиті заходи щодо повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, призначення судового засідання, місце та час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутністю відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ортус ЛТД" (орендодавцем за договором, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Діденко Анатолієм Анатолійовичем (орендарем, відповідач у справі) укладено договір оренди № 2014/10-1, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду, нежитлове приміщення підвалу літ. А-4 (кімнати №№ 19, 20, 18, 8, 9, 10, 11) площею 247,0 кв. м. та нежитлові приміщення другого поверху літ. А-4 (кімнати №№ 78, 79), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 150-А, загальною площею 275,0 кв.м. (надалі - об'єкт нерухомості).

Пунктом 2.1 договору оренди сторони погодили, що строк оренди за цим договором розпочинається з моменту підписання акту прийому-передачі (дата приймання-передачі об'єкту нерухомості) та продовжується до 31.12.2018 року.

Факт передачі об'єкту нерухомості підтверджується актом приймання-передачі від 01.01.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належно виконав свої зобов'язання за договором оренди, надав об'єкт оренди у строкове платне користування згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період: січень 2017 року - серпень 2017 року (а.с. 22-29).

Вказані вище акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) направлялись позивачем відповідачу за допомогою поштового зв'язку разом із претензією за вих. № 19 від 31.05.2018 з вимогою сплатити 24432,80 грн. основного боргу, підписати та повернути екземпляри актів здачі прийняття робіт (надання послуг) по оренді і комунальним послугам, та повідомлено відповідача, що у випадку не підписання, акти вважаються узгодженими. Направлення претензії з додатками підтверджується фіскальним чеком від 01.06.2018 та описом вкладення у цінний лист, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 21, з обох боків).

Крім того, 17.01.2018 позивачем на адресу відповідача направлялась претензія за вих. № 7 від 16.01.2018 з актами звірки взаємних розрахунків за договором оренди та по комунальним витратам (а.с. 20, з обох боків).

Відповідач відповіді на претензії не надав, акти звірки взаємних розрахунків підписаними позивачу не повернув, суму боргу по оренді та комунальним витратам не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

31.08.2017 за актом приймання-передачі (повернення) об'єкт оренди було повернуто з орендного користування (а.с. 16, зі зворотної сторони).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За своєю правовою природою правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п. п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно п. 3.1 договору оренди, починаючи з дати початку, орендар сплачує орендну плату за об'єкт нерухомості. Орендна плата включає плату за землю (земельний податок), а також усі податки та збори будь-якого характеру. Додатково орендар відшкодовує орендодавцю витрати орендодавця (в т.ч. попередню оплату, виставлену відповідними підприємствами, які надають комунальні послуги) на комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, опалення, електроенергія і тому подібне) та експлуатаційні витрати протягом трьох календарних днів з моменту виставлення рахунку на комунальні послуги та експлуатаційні витрати орендодавцем.

Пунктом 3.2 договору оренди сторони встановили, що місячна орендна плата складає 7627,63 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди сплачується орендарем протягом десяти календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі, а надалі не пізніше 25 числа кожного місяця, авансом на наступний місяць оренди, в національній валюті України в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця або за згодою орендодавця - іншим способом, який не заборонено чинним законодавством України (п. 3.3 договору оренди).

Згідно з п. 3.4. договору, орендна плата за кожний наступний місяць підлягає коригуванню на індекс інфляції, визначений за даними Державного комітету статистики. При цьому, при визначенні орендної плати, яка сплачується авансом враховується індекс інфляції за попередній місяць, щодо якого такий індекс офіційно визначений за даними Державного комітету статистики на дату виставлення рахунку.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України, договір є обов'язком для виконання сторонами.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язань щодо сплати орендної плати за період оренди з 01.06.2017 по 31.08.2017 належним чином не виконав, внаслідок чого, утворилась заборгованість з орендних платежів за вказаний період в розмірі 18140,72 грн.

Також, окрім суми зі сплати орендної плати, передбаченої договором, у відповідності до приписів п. 3.1 договору оренди, позивачем виставлено відповідачу рахунки на відшкодування витрат за комунальні послуги згідно з актами надання послуг за період: січень 2017 року - серпень 2017 року у розмірі 6062,73 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за виставленими рахунками ТОВ "Ортус ЛТД" по орендній платі та відшкодуванню витрат за комунальні послуги за вказані вище періоди не розрахувався.

Приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи в суді відповідач має за договором оренди № 2014/10-1 заборгованість з орендної плати за період оренди з 01.06.2017 по 31.08.2017 у розмірі 18140,72 грн. та заборгованість з відшкодування витрат за комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 6062,73 грн., що підтверджується матеріалами справи, доказів її погашення суду не надано, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 18140,72 грн. заборгованості з орендної плати та суми 6062,73 грн. заборгованості з відшкодування витрат за комунальні послуги, суд вважає доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 5510570/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до умов п. 8.3 договору оренди, за несвоєчасну сплату орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 2% від суми прострочених платежів за кожен день прострочення.

Згідно з розрахунком позивача, до стягнення пред'явлена сума пені за несвоєчасну сплату орендної плати за загальний період з 26.05.2017 по 31.05.2018 в розмірі 4822,50 грн., з яких: за період з 26.05.2017 по 31.05.2018 (оренда за червень 2017) - 482,53 грн., з 26.06.2017 по 31.05.2018 (оренда за липень 2017) - 2236,94 грн., з 26.07.2017 по 31.05.2018 (оренда за серпень 2017)- 2103,08 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасну сплату орендної плати та встановлено, що позивачем у заявленому розрахунку не застосовано приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", судом встановлено, що стягненню підлягає пеня за несвоєчасну сплату орендної плати за періоди з 26.05.2017 по 26.11.2017 (оренда за червень 2017) - 210,50 грн., з 26.06.2017 по 26.12.2017 (оренда за липень 2017) - 1064,31 грн., з 26.07.2017 по 26.01.2018 (оренда за серпень 2017) - 1115,97 грн., разом 2390,78 грн. В іншій частині вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати відхиляються у зв'язку з її необґрунтованістю.

Щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені нарахованої на заборгованість з відшкодування витрат за комунальні послуги за період 26.07.2017 по 31.05.2018 у розмірі 1380,67 грн., суд зазначає, що за договором оренди № 2014/10-1 від 01.01.2017 не передбачено нарахування пені на заборгованість з відшкодування витрат за комунальні послуги, тому відсутні правові підстави для її стягнення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що право вимоги про сплату 3% річних та втрат від інфляції є правовими наслідками прострочення боржником грошового зобов'язання, способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Позивачем нарахована сума 3 % річних на заборгованість з орендної плати за періоди з 26.05.2017 по 31.05.2018 (оренда за червень 2017) - 49,85 грн., з 26.06.2017 по 31.05.2018 (оренда за липень 2017) - 228,07 грн., з 26.07.2017 по 31.05.2018 (оренда за серпень 2017) - 211,21 грн., разом - 489,13 грн., та інфляційні втрати на заборгованість з орендної плати за червень, липень та серпень 2017, нарахованої за загальний період: червень 2017 року по квітень 2018 року, у розмірі 1806,37 грн.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість з орендної плати, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", судом встановлено, що розрахунки здійснені вірно, внаслідок чого вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат на заборгованість з відшкодування витрат на комунальні послуги суд зазначає наступне.

За змістом п. 3.1 договору оренди, орендар відшкодовує орендодавцю витрати на комунальні послуги та експлуатаційні витрати протягом трьох календарних днів з моменту виставлення рахунку.

Як зазначив представник позивача рахунки з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на відшкодування витрат на комунальні послуги виставлялись відповідачу нарочно. Представлені суду рахунки з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на відшкодування витрат на комунальні послуги (їх копії) не містять відповідної відмітки про їх отримання відповідачем, їх обізнаність або заперечення щодо них.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на відшкодування витрат за комунальні послуги були направлені відповідачу 01.06.2018 з претензією за вих. № 19 від 31.05.2018.

Таким чином, рахунки на відшкодування витрат за комунальні послуги були виставлені відповідачу 01.06.2018.

Проте позивач здійснив нарахування 3% річних на заборгованість з відшкодування витрат на комунальні послуги за період з 11.09.2017 по 31.05.2018, інфляційних втрат - за період з вересня 2017 по квітень 2018, тобто за період, що передував виставленню відповідних рахунків. Отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, в цілому, позовні вимоги задовольняються частково.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач також просить покласти на відповідача витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 7650 грн.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4/) ціною позову та (або) значенням справи для сторони ...

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем в обґрунтування вказаних витрат надано копію договору-доручення про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 від 01.01.2018, щодо стягнення заборгованості за договором оренди № 2014/10-1 від 01.01.2017 року, укладеного з ФОП Діденко А.А., копію ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 022857 від 18.06.2018 на представництво ТОВ "Орту ЛТД" у господарському суді Запорізької області, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001100 від 29.09.2015, посвідчення адвоката № 1100 від 29.09.2015.

На підтвердження надання послуг та їх оплати, позивачем надано додаткову угоду від 21.05.2018 до договору-доручення про надання правової допомоги від 01.01.2018 (а.с. 43), яким визначено розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги по предмету договору за період з 01.01.2018 по 31.05.2018 з детальним описом робіт (наданих послуг) та понесених витрат на загальну суму 7650,00 грн., а саме:

- зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 850,00 грн.;

- проведення претензійної роботи в рамках досудового врегулювання спору (підготовка та направлення претензій) - 850,00 грн.;

- досудове врегулювання спору: правова консультація клієнта при зустрічі з відповідачем та його представниками (12.03.2018) - 850,00 грн.;

- підготовка та подання до господарського суду Запорізької області позовної заяви - 2550,00 грн.;

- орієнтовна кількість судових засідань за позовом про стягнення боргу - 3 засідання = 3 години роботи адвоката - 2550,00 грн.

Матеріали справи містять платіжне доручення № 747 від 08.06.2018 про оплату адвокатських послуг згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 01.01.2018 в розмірі 7650,00 грн. (а.с. 44).

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу суд враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, доведений, підтверджений належними доказами та є співрозмірним, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), витрачений адвокатом час, складність справи та ціну позову, тому на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Діденко Анатолія Анатолійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ортус ЛТД", (69006, м. Запоріжжя, вул. Мала, буд. 3) суму 18140 (вісімнадцять тисяч сто сорок) грн. 72 коп. заборгованості з орендної плати, суму 6062 (шість тисяч шістдесят дві) грн. 73 коп. заборгованості з компенсації комунальних та експлуатаційних витрат, суму 489 (чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 13 коп. - 3 % річних, суму 1806 (тисяча вісімсот шість) грн. 37 коп. інфляційних втрат, суму 2390 (дві тисячі триста дев'яносто) грн. 78 коп. пені, суму 1523 (одна тисяча п'ятсот двадцять три) грн. 33 коп. витрат зі сплати судового збору, суму 6613 (шість тисяч шістсот тринадцять) грн. 78 коп. витрат пов'язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повне рішення складено та підписано 16.08.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя О.С. Боєва