ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" серпня 2018 р. Справа № 918/396/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Оліфер С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи - підприємця Прокопчука Анатолія Адамовича до відповідача 1 Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»до відповідача 2 Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області

про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності

за участі представників сторін:

від позивача: Прокопчук А.А.

від позивача: Тихончук Л. Х.;

від відповідача 1: Дума О.В.

від відповідача 2: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року приватний підприємець Прокопчук Анатолій Адамович (далі - позивач) звернуся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі - відповідач 1) та Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області (далі - відповідач 2) про визнання дійсним договору купівлі-продажу №31 від 14.03.2008 року, що укладений між позивачем та відповідачем 1, та визнання права власності на газонаповнювальний пункт: - пункт обміну балонів; адмінприміщення, авто гараж, що розташований за адресою: вул. Слов'янська, 10, смт. Рафалівка, Володимирецький район, Рівненська область.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з дати укладення вказаного вище договору і по даний час позивач не може нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу №31 від 14.03.2008 року, у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують первинну реєстрацію на придбане майно за відповідачем 1 як продавцем. Відтак, позивач не може належним чином володіти та розпоряджатися придбаним майном.

Ухвалою суду від 18.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.07.2018 року.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначено на 14.08.2018 року

23 липня 2018 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що договір купівлі-продажу майна, що є предметом спору, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено добровільно. Крім того вказує, що будь-які документи у відповідача 1 на майно відсутні та останнє знято з їхнього балансу. Приведення договору купівлі продажу №31 від 14.03.2008 року відповідно до вимог чинного законодавства на даний час неможливе, у зв'язку з тим, що минуло достатньо багато часу з моменту підписання цього договору. Щодо позовних вимог не заперечує.

4 серпня 2018 року від відповідача 2 надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що не заперечує щодо позовних вимог та просить суд розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні 14.08.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 14.08.2018 року щодо позовних вимог не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарським судом встановлено таке.

14 березня 2008 року між позивачем (покупець) та відповідачем 1 (продавець) укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу №31 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти у власність майно, та сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Предметом цього договору є майно (газонаповнювальний пункт), що обліковується на балансі продавця, та знаходиться за адресою: Рівненська обл., Володимирецький район, смт. Рафалівка. вул. Слов'янська, 10 (п.1. 2. договору).

Вартість майна, що відчужується за даним договором становить 29 357 (двадцять дев'ять тисяч триста п'ятдесят сім) грн 72 коп., з врахуванням ПДВ.

Згідно з п. 4.1. договору продавець гарантує, що майно, яке є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продане, не подароване, як внесок до статутного фонду не передане, не відчужене іншим способом, у спорі не перебуває, прихованих недоліків чи дефектів, а також ніяких діючих договорів, у тому числі договорів оренди чи лізингу, і будь-яких прав щодо відчужуваного майна у третіх осіб немає.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що протягом трьох днів з моменту підписання договору сторонами підписується акт прийому-передачі майна, що є невід'ємною частиною цього договору.

Договір підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток.

На виконання умов договору покупцем 27.03.2008 року сплачено продавцю кошти за придбане майно в сумі 29 357 грн 72 коп., що підтверджується платіжним дорученням №22 від 27.03.2008 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

28 березня 2008 року між продавцем та покупцем підписано акт передавання- приймання майна, а саме: газонаповнювальний пункт: - пункт обміну балонів: адмінприміщення; - авго гараж, що знаходиться за адресою: вул. Слов'янська. 10, смт. Рафалівка, Володимирецький район, Рівненська область.

В подальшому на вказане майно позивачем виготовлено технічний паспорт, копія якого долучена до матеріалів справи.

07 червня 2018 року позивачем надіслано лист відповідачу 1 з проханням надати наявні на підприємстві правовстановлюючі документи на придбані газонаповнювальний пункт та визначити дату нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу у нотаріуса.

У відповідь на лист позивача від 07.06.2018 року, відповідачем 1 надіслано лист від 12.06.2018 року, в якому останній зазначає, що не володіє документами, які підтверджують первинну реєстрацію на нерухомість відповідно до договору купівлі- продажу №31 під 14.03.2008 року. Після оплати, відповідно до акту приймання-передачі від 28.03.2008 року, вказаний об'єкт нерухомості був переданий позивачу. Також зазначає, що визначити дату нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса немає можливості. Майно згідно договору купівлі- продажу №31 під 14.03.2008 року було знято відповідачем з балансу.

Судом встановлено, що з метою реєстрації права власності на придбане майно позивач звертався до Комунального підприємства "Реєстраційний центр "Полісся" Кузьмівської сільської ради Сарненського району Рівненської області із заявою про державну реєстрації прав та їх обтяжень, а саме на газонаповнювальний пункт, що розташований за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, смт. Рафалівка, вул. Слов'янська, 10.

8 червня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємству "Реєстраційний центр "Полісся" Кузьмівської сільської ради Сарненського району Рівненської області відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності, у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: договір №31 від 14.03.2008 року купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - газонаповнювальний пункт, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, смт.Рафалівка, вул, Слов'янська, буд. 10, не відповідає вимогам ст. 657 Цивільного кодексу України, а саме не є нотаріально посвідченим.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Отже, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі за № 6-1288цс17.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями ст. ст. 655 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу це угода, за якою одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена угода спрямована на безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність покупця та виступає юридичною підставою виникнення права власності іншої сторони за угодою на придбаний згідно договору об'єкт.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну угоди, недосягнення сторонами згоди щодо цих істотних умов, незважаючи на визначення останніми всіх інших можливих істотних умов (про строк, місце, спосіб виконання і т.п.) тягне за собою визнання цієї угоди неукладеною.

В даному випадку сторонами за договором купівлі-продажу №31 від 14.03.2008 року було визначено всі необхідні обов'язкові істотні умови договору купівлі-продажу умови щодо предмету договору (його складу, особливостей, місце знаходження і т.п.) та ціни договору купівлі-продажу (в даному випадку, вартості об'єктів відчуження).

Зазначений договір сторонами було укладено згідно вимог чинного законодавства України, будь-яких порушень та недоліків при укладенні даного договору судом встановлено не було, а тому у суду відсутні будь-які підстави вважати договір купівлі-продажу недійсним.

Разом з тим, за приписами ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Оскільки, відбулось повне фактичне виконання договору, яке полягає у передачі відповідачем 1 об'єкту нерухомого майна - підписання акту приймання-передачі та проведенні позивачем повної оплати за придбані ним об'єкти нерухомого майна, але позивач не може використати свого права власності, це право потребує захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а вказаний договір купівлі-продажу слід вважати дійсним керуючись ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГП України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач належними та допустимими доказами довів підставність заявлених позовних вимог, а відповідачі вказаних обставин не заперечили, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати дійсним договір купівлі продажу №31 від 14.03.2008 року, що укладений між приватним підприємцем Прокопчуком Анатолієм Адамовичем та Відкритим акціонерним товариством "Рівнегаз".

3.Визнати за приватним підприємцем Прокопчуком Анатолієм Адамовичем (АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) право власності на газонаповнювальний пункт: - пункт обміну балонів; адмінприміщення, авто гараж, що розташований за адресою: вул. Слов'янська, 10, смт. Рафалівка, Володимирецький район, Рівненська область.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складено 14.08.2018 року.

Суддя Церковна Н. Ф.