ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 серпня 2018 р.

Справа № 903/441/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №903/441/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Луцької міської філії

до відповідача: Житлово-комунального підприємства №2

про стягнення 28606,38 грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" в особі Луцької міської філії звернулося з позовною заявою до Житлово-комунального підприємства №2 про стягнення 28606,38 грн.(з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог), з них 24480,63 грн. – пені, 1728,97 грн. – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 529-1142000 від 19.03.2005 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 23.06.2018 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства “Волиньобленерго” в особі Луцької міської філії до Житлово-комунального підприємства №2 про стягнення 117466,50 грн. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 17.07.2018 року.

09.07.2018р. на адресу суду від відповідача поступив відзив, в якому зазначено, що на день отримання позовної заяви заборгованість за спожиту активну електроенергію у розмірі 97452,45 грн. повністю сплачена, що підтверджується платіжним дорученням № 355 від 22.06.2018р.. Порушення строків оплати за спожиту електроенергію виникло по причині, що залежала від надходжень коштів з Державного бюджету України. так як складова субсидій та пільг у вигляді компенсації за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій сягає 55 % від загального обсягу усіх грошових надходжень за надані ЖКП № 2 послуги.

Відповідно до п. 4.3.1. договору про постачання електричної енергії № 529-114200 від 19.03.2015 року Житлово-комунальне підприємство № 2 у період не можливості виконання грошових зобов'язань у повному обсязі перебувало у форс - мажорних обставинах(обставин непереборної сили), а саме, акти і дії органів державної влади і будь-які інші обставини поза межами контролю сторін, що перешкоджають виконанню договірних зобов’язань у цілому або частково. Термін дії виконання зобов'язань за цим договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Про не виконання органами державної влади оплати компенсації за надання пільг та житлових субсидій населення підтверджується у відповідях Управління житлово-комунального господарства Волинської обласної державної адміністрації (вих. № Р-27 від 16.06.2017р.) та Виконавчого комітету Луцької міської ради (вих. №-2449-069 від 23.06.2017р.), якими підтверджено виникнення заборгованості за надані пільги перед підприємствами - надавачами послуг, що в свою чергу вплинуло на своєчасний розрахунок відповідача з позивачем.

Вважає нарахування пені, інфляційних та процентів річних безпідставними та такими, що порушують умови договору, а тому не підлягають до задоволення.

13.07.2018р. на адресу суду від позивача поступила відповідь на відзив №02-12/1463 від 12.07.2018р. в якій підтверджено факт оплати відповідачем боргу за активну електроенергію в сумі 88860,12 грн., вважає твердження відповідача, щодо не своєчасної оплати за наданні позивачем послуги з вини форс-мажорних обставин недоведеними, оскільки до відзиву не надано підтвердження, яке б засвідчувало форс-мажорні обставини та такі твердження відповідача спрямовані на ухилення від господарсько-правової відповідальності за неналежне виконання умов Договору.

13.07.2018р. на адресу суду від позивача поступила заява про зменшення позовних вимог №02-12/1461 від 12.07.2018р. в якій у зв’язку з оплатою відповідачем боргу по активній електроенергії в сумі 88860,12 грн., просить на підставі п.2 ч.2 ст.46 ГПК України зменшити суму позовних вимог на 88860,12 грн. та стягнути з відповідача 24480,63 грн. – пені, 1728,97 грн. – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних.

Згідно з п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог – до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, подане до початку першого судового засідання, копія даної заяви надіслана відповідачу, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та квитанцією від 12.07.2018 року, тому суд приймає дану заяву та розглядає спір на суму 28606,38 грн., з них 24480,63 грн. – пені, 1728,97 грн. – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних. Судовий збір в сумі 1762 грн. просить покласти на відповідача.

Згідно довідки про неможливість проведення судового засідання від 17.07.2018 року судове засідання по справі № 903/441/18, призначене на 17.07.2018 року не відбулося у зв’язку з перебуванням судді Костюк С. В. у відпустці.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 02.08.2018р. повідомлено сторін про проведення судового розгляду по суті 14.08.2018 року.

14.08.2018р. на адресу суду від позивача поступила заява №02-12/1754 від 13.08.2018р. про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить задоволити.

14.08.2018р. на адресу суду від відповідача поступило клопотання, в якому зазначає, що порушення строків оплати за спожиту електроенергію виникли по причині не своєчасного надходження коштів у вигляді компенсації субсидій з Державного бюджету України, що призвело до тяжкого фінансового стану підприємства, тому просить зменшити розмір пені, як таку що є не справедливою та співмірною, як компенсація за понесені збитки.

Позивач та відповідач в судове засідання не з’явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони в судовому процесі повідомлені про розгляд справи належним чином, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

19 березня 2005 року між Луцькою міською філією ВАТ "Волиньобленерго" (далі – постачальник) та Житлово-комунальним підприємством №2 (далі – споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №529-1142000 (далі - Договір).

Згідно п. 1 Договору постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід’ємними частинами.

Згідно п.2.2.3 Договору передбачено обов’язок споживача оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №3 „Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії”.

Згідно п. 8.1 Договору оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки постачальника електричної енергії в терміни визначені додатком №2 „Порядок розрахунків”.

Згідно п.8.5 Договору остаточний розрахунок по всім платежам згідно цього договору проводиться протягом 3 операційних (банківських) днів з дня отримання рахунків.

Згідно пункту 2 додатку 2 „Порядок розрахунків” до Договору визначено, що рахунок на оплату електричної енергії має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

Позивач на виконання умов Договору постачав споживачу (відповідачу) електроенергію в період з червня 2017 року по травень 2018 року та на оплату якої у відповідності до умов Договору виставляв останньому рахунки на оплату за поставлену активну електроенергію, які отриманні відповідачем (а.с.26-35).

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Основний борг за поставлену відповідачу активну електроенергію, ним оплачений повністю, що підтверджено сторонами, проте оплати здійснювалися з порушення строків, що визначені умовами Договору, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 24480,63 грн. – пені, 1728,97 грн. – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

У відповідності із ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Згідно із ст.ст. 230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 Договору з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4.2.1 договору позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, в сумі 24480,63 грн. за період з 08.07.2017р. по 20.06.2018р.

Враховуючи вищенаведене та розглянувши позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Луцької міської філії ПАТ "Волиньобленерго" стосовно стягнення на його користь з відповідача 24480,63 грн. пені, перевіривши методику та періоди нарахування позивачем цих сум, суд вважає, що останні є арифметично вірними, відповідають фактичним обставинам справи.

В клопотанні від 14.08.2018р. (вх.№01-55/8629/18) відповідач просить суд зменшити розмір пені, як таку, що є несправедливою та не співмірною, при цьому посилається на скрутне фінансове становище.

Дане клопотання судом розглянуте та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, суд повинен з’ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов’язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

При зменшенні пені суд враховує, що заборгованість відповідача повністю погашена, сума пені є значною, а тому зменшує її розмір до 10% та стягує пеню в сумі 2448,06 грн..

Щодо заявлених до стягнення 2396,78 грн. – 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань в сумі 1728,97 грн., які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки позивачем, спричинені знеціненням грошових коштів, що передбачено нормами чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак вимога про їх стягнення підлягає до задоволення.

Контррозрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат відповідачем суду не надано.

Судом критично оцінюються пояснення відповідача, викладене у відзиві, про невиконання зобов’язання по Договору у зв’язку з ненадходженням коштів (компенсації за надання пільг та житлових субсидій), оскільки згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі 11/466, з огляду на положення частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання та не є форс - мажорними обставинами.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 28606,38 грн., з них 24480,63 грн. – пені, 1728,97 грн. – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних, підлягає до часткового задоволення в сумі 6573,81 грн. з них 2448,06 грн. – пені, 1728,97 – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних, в частині стягнення 22032,57 грн. – пені слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1762 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства №2 (43017, Волинська обл., місто Луцьк, Бульвар Дружби Народів, будинок 13А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Луцької міської філії (43021, м.Луцьк, вул.Залізнична, 1Б, п/р 7902 Банк: філія – Волинське обласне управління АТ “Ощадбанк”, МФО 303398, код отримувача - 00131512, ) 6573,81 грн. з них 2448,06 грн. – пені, 1728,97 грн. – інфляційних втрат та 2396,78 грн. – 3% річних, а також 1762 грн. витрат по оплаті судового збору.

3. В позові про стягнення пені на суму 22032,57 грн. відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Рівненського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст

рішення складено

16.08.2018 року

Суддя                                                                      С. В. Костюк