КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"21" серпня 2018 р. Справа№ 910/11287/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс" про відвід судді

апеляційна скарга Державного підприємства "Молдавська залізниця" (Caleа Ferata din Moldova)

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2017р. (повний текст складено 12.10.2017р.)

у справі № 910/11287/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс"

до відповідача-1 Державного підприємства "Молдавська залізниця" (Caleа Ferata din Moldova)

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Іволга-2"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фірма "Nistas GmbH"

про стягнення 70 080 000,00 Євро, що еквівалентно 2 116 416 000,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому з урахуванням уточнень позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути солідарно з Державного підприємства "Молдавська залізниця" (Caleа Ferata din Moldova) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Іволга-2" збитки в розмірі 8 837,75 Євро, що еквівалентно 266 900,00 грн.; стягнути з Державного підприємства "Молдавська залізниця" (Caleа Ferata din Moldova) 70 071 162,25 Євро, що еквівалентно 2 116 149 100,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2017р. у справі №910/11287/16 позов задоволено повністю.

ДП "Молдавська залізниця" (Calea Ferata din Moldova) звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2017р. у справі №910/11287/16, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У провадженні колегії суддів: Чорногуз М.Г. (головуючий), Калатай Н.Ф., Дикунська С.Я. перебуває апеляційна скарга Державного підприємства "Молдавська залізниця" (Caleа Ferata din Moldova) на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2017р. у справі № 910/11287/16.

16.08.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс" надійшла заява про відвід судді Чорногуза М.Г. від розгляду апеляційної скарги.

Заява мотивована тим, що існують обставини, які у заявника викликають сумніви у неупередженості та об'єктивності судді, оскільки невідомими особами на головуючого суддю здійснюється тиск щодо розгляду даної справи, розголошується особиста інформація про суддю, його родичів та здійснюється звинувачення у вчиненні злочину, що є незаконним втручанням у діяльність судді. Про неправомірні дії невідомих осіб суддею було повідомлено Вищу раду правосуддя. Також, позивач вважає звернення групи депутатів до Голови Вищої ради правосуддя, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Служби безпеки України прямим тиском представників законодавчої влади на суд з метою домогтися ухвалення незаконного та упередженого рішення у даній справі чим порушуються норми чинного законодавства.

Відповідно до частини 1-3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Колегія суддів апеляційного господарського суду у складі: Чорногуз М.Г. (головуючий), судді Калатай Н.Ф., Дикунська С.Я. дійшла висновку про необґрунтованість відводу судді Чорногузу М.Г., у зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018р. зупинено провадження та передано справу №910/11287/16 для визначення автоматизованою системою відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України судді, який має вирішити питання про відвід, заявлений позивачем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс" про відвід судді передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А.

Згідно частини 7, 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Колегія суддів, розглянувши підстави відводу судді Чорногуза М.Г., дійшла висновку про необґрунтованість заяви, виходячи з наступного.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України №475/97-ВР від 17.07.1997р.), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 03.05.2007р. суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013р. зазначено наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993р., Series A №255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява №33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява №73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (див. рішення від 10.06.1996р. у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III). (106) У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26.10.1984р. у справі "Де Куббер проти Бельгії", Series A, № 86). (107) Насамкінець, концепції незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (див. рішення у справі "Сасілор-Лормін проти Франції", заява №65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 36 ГПК України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006р. зазначено: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Як зауважував Європейський суд з прав людини, суддя є безсторонній, поки зворотне не буде доведено (справа Ле Конт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії, останній абзац п. 58).

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами (абз. 2 п. 1.2.1. постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.).

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Викладені у заяві про відвід судді доводи фактично зводяться до припущень відносно того, що суддя не може бути безстороннім при розгляді справи, адже зазнав проявів на себе незаконного тиску і втручання невідомих осіб у свою діяльність.

Разом з цим, заявником не надано фактичних даних про наявність реальних обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді, крім суб'єктивних припущень. Наведені заявником доводи в обґрунтування відводу, в розумінні статей 35, 36 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути підставою для відводу судді від розгляду даної справи, тож заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс" про відвід судді не підлягає задоволенню.

За таких обставин, керуючись статтями 35, 36, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансзалізничсервіс" про відвід судді.

Ухвала якою вирішується питання про відвід відповідно до ст. 39 та ч. 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили, з моменту її підписання суддями та з урахуванням положень ч. 3 ст. 287 ГПК України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова