РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Справа № 906/175/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.18р. (повний текст - 25.05.2018р.) у справі №906/175/18 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз"

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль"

про розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.16р. та стягнення 3009449,00грн.

за участі представників:

позивач: не зявився;

відповідач: ОСОБА_1 (посвідчення адвоката №000634)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.05.2018р. у справі №906/175/18 задоволено частково позов Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" про розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р. та стягнення 3009449,00грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" на користь Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз": 2824527,50, грн. основного боргу; 3837,91 грн. - інфляційні витрати; 4899,18 грн. - 3% річних; 26184,42 грн. - пеня; 42891,74 грн. судового збору. В частині стягнення 150000,00 грн. основного боргу закрито провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України. В решті позовних вимог відмовлено. Повернуто Приватному підприємству "ТІЗ-Карбогаз" (Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" з Державного бюджету України 1125,00 грн. - 50% судового збору сплаченого від суми позову в розмірі 150000,00 грн., щодо якого позивачем подано заяву про відмову від позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині відмови у розірванні договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р., Приватне підприємство "ТІЗ-Карбогаз" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (арк.справи 185-189).

Позивач в скарзі, зокрема зазначає, що відповідачем було допущено істотне порушення умов договору, а саме не виконано оплату за поставлений позивачем товар, що є підставою до розірвання договору.

ПП ТІЗ-Карбогаз є субєктом господарювання, діяльність якого спрямована на отримання прибутку. Під час укладення договору сторонами, ціна на товар визначалась позивачем з розрахунку на тривалу співпрацю та систематичність відбору відповідачем товару у погодженій кількості протягом періоду 2016-2019 років.

Незважаючи на це, станом на момент звернення до суду із позовною заявою, за підсумками попередніх періодів відповідачем було відібрано товар у меншій кількості від погодженої на 1370 тон, тобто менше на 8598987,06 грн.

ПП «ТІЗ-Карбогаз» вважає, що наявність заборгованості за поставлений товар у розмірі 2824527,50 грн. та недобір товару на момент звернення до суду на загальну суму 8598987,06 грн. є безумовно істотним порушенням договору, та явною ознакою того, що ПП «ТІЗ-Карбогаз» було позбавлено можливості отримання прибутку у розмірі та строки, що погоджувались сторонами під час укладення договору поставки.

Якщо б на момент укладення договору поставки ПП «ТІЗ-Карбогаз» було відомо, що відбір товару здійснюватиметься відповідачем у меншій кількості та несистематично, ніж фактично погоджено договором, сторонами розглядались би інші умови договору щодо надання відтермінування та також рівня ціни на товар.

Апелянт звертає увагу, що до позовної заяви ПП «ТІЗ-Карбогаз» було долучено завірені копії всіх документів, які засвідчують вказані вище обставини, та є належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні ст.ст.73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі: договір поставки з додатками, видаткові накладні, підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків, претензії, що надсилались відповідачеві.

Що стосується неподання доказів того, що ПП «ТІЗ-Карбогаз» було позбавлено можливості своєчасно розраховуватись за іншими договірними зобов'язаннями перед своїми контрагентами та необхідність залучення додаткових інвестиційних кредитів для здійснення своєї господарської діяльності, то ПП «ТІЗ-Карбогаз» не має права надавати дану інформацію, оскільки така є конфіденційною в рамках укладених договорів з контрагентами та партнерами підприємства.

Також зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було враховано того факту, що ПП «ТІЗ-Карбогаз» не заявляє вимог щодо відшкодування збитків, завданих істотним порушенням ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат Радомишль» умов укладеного між сторонами договору.

Крім цього, в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором, законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Отже, позивач не позбавлений права звернутись до відповідача з відповідною пропозицією щодо розірвання чи зміни умов укладеного договору.

Однак, лише сама наявність права у ПП « ТІЗ-Карбогаз» на звернення із відповідними пропозиціями до контрагента щодо розірвання договору не може бути підставою для відмови у позові, а рішення в цій частині не може вважатись законним та обгрунтованим.

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Листом від 19.06.2018р. №01-23/906/175/18/2402/18 витребувано в господарського суду Житомирської області матеріали справи №906/175/18.

Матеріали справи №906/175/18 надійшли на адресу Рівненського апеляційного господарського суду 10.07.2018р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.07.2018р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.18р. у справі №906/175/18 - залишено без руху. Зобов'язано апелянта - Приватне підприємство "ТІЗ-Карбогаз" усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати оригінал платіжного доручення про сплату судового збору протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

27.07.2018р. від скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжного доручення №1205 від 14 червня 2018р. про сплату судового збору у розмірі 2643,00 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.07.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2018р. у справі №906/175/18. Розгляд скарги призначено на 09 серпня 2018 року о 10:30 год. в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

09.08.2018р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ПП «ТІЗ-Карбоказ».

У судовому засіданні 09.08.2018р. представник Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" подав письмовий відзив на апеляційну скаргу (арк.справи 220,221), а також попередній розрахунок судових витрат (арк.справи 217).

У відзиві відповідач зазначає, що позивач належними та допустимими засобами доказування не довів, що йому було завдано шкоду, та, що в наслідок такої шкоди позивач значною мірою був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору. Також, позивач не довів у суді першої інстанції, що відбулась істотна зміна обставин на момент подання позовної заяви, та не довів наявності одночасного існування сукупності умов, передбачених чинним законодавство, для розірвання договору (ст.652 ЦК України).

Відповідач просить суд апеляційну скаргу ПП «ТІЗ-Карбогаз» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2018р. у справі №906/175/18 залишити без змін.

Позивач (апелянт) не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні 09 серпня 2018 року, у клопотанні просив суд здійснити розгляд справи без участі представника ПП «ТІЗ-Карбоказ».

Враховуючи клопотання скаржника, положення ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта.

У судовому засіданні 09 серпня 2018 року представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання зазначеної норми, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду переглядає справу №906/175/18 в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПП ТІЗ-Карбогаз, а саме: в частині позовної вимоги про розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

19 вересня 2016 року між Приватним підприємством «ТІЗ-Карбогаз» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» (покупець відповідач) укладено договір поставки №1909/2 з додатками (арк.справи 29-40).

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що постачальник зобов'язується здійснювати регулярні поставки Покупцеві рідкого двооксиду вуглецю (товар) у партіях, а покупець зобов'язується здійснювати приймання та своєчасну оплату його вартості на умовах цього Договору.

Згідно п.3.1 договору, загальна кількість товару, що є предметом даного Договору, дорівнює сумі всіх партій Товару, що будуть фактично поставлені Постачальником та прийняті Покупцем за цим Договором. Дана кількість товару буде поставлятись покупцеві у відповідності до даного договору та орієнтовного графіку поставок (Додаток № 2), погоджених сторонами специфікації, Додатків та Додаткових Угод, що будуть становити невід'ємну частину даного Договору.

У пункті 3.2 договору сторони визначили, що товар поставлятиметься покупцю на підставі письмового місячного замовлення, яке покупець зобов'язується подавати постачальнику до 25 числа поточного місяця, на наступний місяць, з указанням щотижневих об'ємів поставок (у розрізі тижнів). Місячне замовлення покупець уточнюватиме щотижневими письмовими графіками поставок товару в розрізі дат та об'ємів поставок, які надаватимуться постачальнику електронною поштою кожної п'ятниці на наступний тиждень.

Як встановлено п.4.1. Договору, постачальник поставляє Покупцю Товар на умовах: DAP, Житомирська обл., м. Радомишль, вул.Микгород,71 згідно правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Відповідно до п.5.1 договору, покупець здійснює приймання поставленого йому постачальником товару на підставі видаткової накладної.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що загальна сума договору дорівнює сумі всіх партій товару, що будуть фактично поставлені постачальником та прийняті покупцем за цим договором.

У п.6.6. договору сторони обумовили, що покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 45 календарних днів від дати поставки (дата підписання відповідної видаткової накладної покупцем) на складі покупця.

Відповідно до п. 7.1 Договору, покупець за цим договором несе відповідальність за своєчасну оплату прийнятого товару.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму-3023826,33 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № РН-0000505 від 16.12.2017 року на суму 115249,09 грн.; №РН-0000504 від 16.12.2017 року на суму 124822,10 грн.; №РН-0000520 від 28.12.2017 року на суму 135750,30 грн.; №РН-0000512 від 20.12.2017 року на суму 123703,18 грн.; №РН-0000521 від 30.12.2017року на суму 134404,90 грн.; №РН-0000488 від 04.12.2017року на суму 128178,86 грн.; №РН-0000490 від 06.12.2017року на суму 120470,74 грн.; №РН-0000497 від 08.12.2017року на суму 123951,83грн.; №РН-0000499 від 10.12.2017року на суму 129546,44грн.; №РН-0000479 від 01.12.2017р. на суму 127557,24грн.; №РН-0000477 від 01.12.2017р. на суму 128303,20 грн.; №РН-0000006 від 06.01.2018р. на суму 131983,19грн.; №РН-0000007 від 09.01.2018р. на суму 133059,50 грн.; №РН-0000019 від 12.01.2018р. на суму 138441,08грн.; №РН-0000018 від 13.01.2018р. на суму 140190,08грн.; №РН-0000020 від 13.01.2018р. на суму 124179,90 грн.; №РН-0000025 від 18.01.2018р. на суму 137499.31грн.; №РН-0000029 від 22.01.2018р. на суму 129292,40 грн.; №РН-0000037 від 28.01.2018р. на суму 137499,31грн.; №РН-0000040 від 01.02.2018р. на суму 131848,66грн.; №РН-0000043 від 03.02.2018р. на суму 139651,94грн.; №РН-0000051 від 09.02.2018р. на суму 146832,52 грн.; №РН-0000062 від 15.02.2018р. на суму 141410,56 грн. (арк.справи 41- 63).

Відповідач в порушення умов договору у строки, визначені у договорі, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив.

19.12.2017р., 04.01.2018р. та 21.02.2018р. позивачем на адресу відповідача направлялись претензії з вимогою про сплату заборгованості за отриманий товар згідно договору поставки № 1909/2 від 19.09.2016р. (арк.справи 69-70, 67-68, 65-66).

Проте, відповідач вимоги претензії не виконав та заборгованості у повному обсязі перед позивачем за поставлений товар не сплатив.

Сторонами станом на 19.02.2017р. підписано акт звірки розрахунків, з якого вбачається, що у відповідача рахується заборгованість перед позивачем в сумі 2974525,50 грн. (арк.справи 22).

Мотивуючи вимогу про розірвання договору поставки позивач зазначає, що укладаючи даний договір, він розраховував на вчасну оплату поставленого відповідачу товару. Несплата зі сторони відповідача товару стала наслідком неможливості проведення розрахунків з боку позивача з іншими контрагентами, та спричинила наявність як заборгованості позивача, так і нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем було допущено істотне порушення умов договору, а саме не виконано оплату за поставлений позивачем товар, що є підставою до розірвання договору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи, а саме видатковими накладними, долученими до матеріалів справи, підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 3023826,33 грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Факт виконання позивачем свого зобов'язання щодо поставки товару вказує на необхідність виконання відповідачем обов'язку щодо оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.6. договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 45 календарних днів від дати поставки (дата підписання відповідної накладної покупцем) на складі покупця.

Незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків у повному обсязі за отриманий товар в установлені договором строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день прийняття рішення судом першої інстанції існувало прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 2824527,50 грн.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Апелянт оскаржує відмову суду першої інстанції в задоволенні вимоги про розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.598, ст.651 Цивільного кодексу України, ст.188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, підставою для розірвання договору можуть бути, зокрема, істотне порушення договору другою стороною, коли внаслідок завданої цим шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, для розірвання договору за рішенням суду однією із необхідних умов є істотне порушення умов цього договору, для підтвердження якого необхідно довести, що внаслідок такого порушення другій стороні договору було завдано шкоду та внаслідок цієї шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, які є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.

З огляду на викладене вище, підставою для розірвання договору є його істотне порушення однією із сторін. При цьому сторона, якій завдано таке порушення має довести реальну наявність такої шкоди та належним чином обґрунтувати свої доводи, а також надати належні та допустимі докази, що їх підтверджують, оскільки відсутність обґрунтованого підтвердження доводів про наявність завданої шкоди не матиме правового значення для розгляду справи.

Позивач істотність порушення умов договорів пов'язує з тим, що відповідач не провів розрахунки за отриманий товар у повному обсязі, що призвело до того, що позивач позбавлений можливості своєчасно розраховуватись за іншими договірними зобов'язаннями перед своїми контрагентами.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не надав жодних доказів на підтвердження понесеної шкоди внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару та, що в наслідок такої шкоди позивач значною мірою був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору.

Крім цього, відповідно до положень ст.652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач не довів, що відбулась істотна зміна обставин на момент подання позовної заяви, та не довів наявності одночасного існування сукупності умов, передбачених положеннями ст.652 ЦК України.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені вимоги про розірвання укладеного між сторонами договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р.

Згідно із ч.2,3,4 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.ст.76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про відмову в позові у частині розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р. укладеного між ПП "ТІЗ-Карбогаз" та ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль".

Згідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо наданого представником відповідача попереднього розрахунку судових витрат, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на неподання представником відповідача відповідних доказів протягом встановленого строку, колегія суддів залишає заяву без розгляду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.18р. у справі №906/175/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про розірвання договору поставки №1909/2 від 19.09.2016р., укладеного між ПП "ТІЗ-Карбогаз" та ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль", - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 14.08.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Огороднік К.М.