РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2018Справа №910/7892/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»
простягнення 7871,85 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» 7871,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №150202а6ха від 14.12.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1945766, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/7892/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

23.07.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що при здійсненні розрахунку належної до виплати суми відшкодування позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу. За твердженням відповідача, за спірним страховим випадком підлягало виплаті страхове відшкодування у розмірі 5736,55 грн. Оскільки сума коштів у розмірі 5736,55 грн сплачена відповідачем в добровільному порядку 09.07.2018, відповідач просить закрити провадження у справі у відповідний частині, а в решті позовних вимог - відмовити.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.11.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту у формі заяви-приєднання (акцепт) №№150202а6ха до договору добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Прямий захист» (оферта №121) (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Daewoo, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

28.02.2017 о 07 год. 30 хв. у місті Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_2

Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода за взаємним погодженням водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Згідно з абзацу 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

Відповідно до пункту 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

Судом встановлено, що наявне в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми, а також відсутні зауваження водіїв стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також зазначено про відсутність постраждалих в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства, суд приймає повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду б/н від 28.02.2017 як належний доказ вчинення 28.02.2017 дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів Daewoo, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2.

Дослідивши схему та обставини дорожньо-транспортної пригоди, які вказані водіями у повідомленні, суд приходить до висновку про порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, та наявності вини водія автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі страхового акта №АХА2199599 від 03.04.2017, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 7871,85 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сеул-Авто», що підтверджується платіжним дорученням №322265 від 04.04.2017.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 7871,85 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1945766.

Вказаним договором (полісом) №АК/1945766 передбачено, що франшиза становить 0 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн. Відповідачем дана обставина не заперечується.

У відповідності до рахунку-фактури №000002694 від 24.03.2017, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сеул-Авто» (та відповідної ремонтної калькуляції до вказаного рахунку), внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП становить 7871,85 грн.

Відповідачем не було надано заперечень щодо переліку та вартості робіт, зазначених у рахунку-фактурі №000002694 від 24.03.2017 та ремонтній калькуляції до нього.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

Відповідно до п.п. 7,38, 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що даний автомобіль є 2007 року випуску.

Таким чином, з огляду на положення п.7.38 Методики, можливість прийняття значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, при визначенні вартості матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, що сталася 28.02.2017, виключається.

Для долучення до матеріалів справи відповідачем було надано Консультацію №89-R/35/1 від 25.09.2017 про величину фізичного зносу транспортного засобу, проведену аварійним комісаром ОСОБА_3 За висновком, аварійного комісара, величина фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_1, становить 70%.

Таким чином, враховуючи дані, наведені в рахунку-фактурі №000002694 від 24.03.2017 та калькуляції до нього, а також дані щодо значення коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, визначені у Консультації №89-R/35/1 від 25.09.2017, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 5736,55 грн (3050,43 грн (загальна вартість запчастин) х (1-0,7) + 4821,42 грн (загальна вартість робіт та матеріалів).

Отже, враховуючи визначені полісом №АК/1945766 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, по спірному страховому випадку відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 5736,55 грн.

З наданого відповідачем платіжного доручення №ID-107710 від 09.07.2018 вбачається, що після відкриття провадження у справі належна до виплати сума страхового відшкодування за спірним страховим випадком - у розмірі 5736,55 грн була сплачена відповідачем позивачу в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 5736,55 грн підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Наявності підстав для стягнення з відповідача решти заявленої суми відшкодування - у розмірі 2135,30 грн відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено, а тому в цій частині позов залишається судом без задоволення.

З огляду на те, що сума відшкодування у розмірі 5736,55 грн була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, судовий збір в цій частині покладається на відповідача. Решта судового зору у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позову в іншій частині вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» 5736,55 грн закрити у зв'язку з відсутністю предмету спору.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-гарант» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) судовий збір у розмірі 1283 (одна тисяча двісті вісімдесят три) грн 97 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова