ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

17.08.2018

Справа № 910/10653/18

Суддя Господарського суду міста Києва Смирнова Ю.М., розглянувши заяву Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» про видачу судового наказу про стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Промінь-Київ» 70983,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» про видачу судового наказу про стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Промінь-Київ» 70983,80 грн, з яких: 56459,44 грн основного боргу, 9895,45 грн інфляційних втрат, 1935,59 грн 3% річних.

Заява мотивована неналежним виконанням Обслуговуючим кооперативом «Промінь-Київ» зобов’язань за договором постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) №221239/Е від 03.01.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно зі ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Розглянувши подані Дочірнім підприємством «Київгазенерджи» матеріали, суд зазначає, що в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а саме вимоги про стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу.

Так, п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги про сплату передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань. Аналогічна правова позиція наведена у п.1.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013.

Як вбачається з поданої Дочірнім підприємством «Київгазенерджи» заяви, до складу заборгованості за договором постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) №221239/Е від 03.01.2017, крім суми основного боргу, заявником включено інфляційні втрати та 3% річних, які за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

За таких обставин, оскільки вимоги про стягнення з боржника 3% річних та інфляційних втрат не відповідають вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України (так як за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань), заява Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» про видачу судового наказу в частині стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Промінь-Київ» інфляційних втрат у розмірі 9895,42 грн та 3% річних у розмірі 1935,59 грн задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №910/2334/18.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Дочірньому підприємству «Київгазенерджи» у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Промінь-Київ» інфляційних втрат у розмірі 9895,45 грн та 3% річних у розмірі 1935,59 грн на підставі договору постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) №221239/Е від 03.01.2017.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом 10 днів з дня складення ухвали.

Суддя                                                                                   Ю.М. Смирнова