ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
06 серпня 2018 р. Справа № 918/289/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Вюненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"
до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент"
про розірвання договору про надання послуг з технічного обслуговування від 29 грудня 2016 року № НОМЕР_1
В засіданні приймали участь:
Від позивача : ОСОБА_2 (дов. № 1028 від 29.12.2017 р.);
Від відповідача : ОСОБА_3 (дов. № б/н від 22 липня 2016 р.).
Акціонерне товариство від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" (далі - відповідач) про розірвання договору про надання послуг з технічного обслуговування від 29 грудня 2016 року № НОМЕР_1.
Короткий зміст позовних вимог позивача та заперечень відповідача
Присутній у судовому засіданні по суті 06 серпня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач, в свою чергу не погоджуючись з позовними вимогами, посилається на те, що позивач є монополістом у сфері надання даного виду послуг. Зазначає, що у позивача відсутні законні підстави для розірвання договору, оскільки на думку відповідача в даному випадку відсутній факт порушення останнім своїх договірних зобов'язань за договором про надання послуг. Крім того, відповідач вказує на те, що не порушує вимоги викладені у вищевказаному договорі, оскільки не відмовляється виконувати умови договору, а лише заперечує проти включення до переліку-розрахунку робіт послуг "Транспортних витрат", які останній не замовляв і про що у договорі не обумовлено. Також, відповідач зазначає, що на даний час сторони договору про надання послуг з технічного обслуговування виконують його умови, зокрема у період з січня по квітень 2018 року включно, позивач надав відповідачу послуги а останній сплатив їх. Також, відповідач зазначив, що у позивача відсутнє право на розірвання договору у односторонньому порядку. Враховуючи викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача в судовому засіданні по суті 06 серпня 2018 року позовні вимоги заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Заяви та клопотання у справі
31 травня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
До канцелярії суду 05 червня 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
Відповідачем 11 червня 2018 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.
23 липня 2018 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.
06 серпня 2018 року представниками сторін подано клопотання, в яких останні не заперечують проти розгляду справи № 918/289/18 в судовому засіданні 06 серпня 2018 року по суті.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою господарського суду від 08 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/289/18, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 червня 2018 року.
Ухвалою господарського суду від 04 червня 2018 року розгляд справи відкладено в підготовчому засіданні на 20 червня 2018 року.
У зв'язку із відпусткою судді Войтюка В.Р. розгляд справи, призначений на 20 червня 2018 року, не відбувся, про що в матеріалах справи наявна відповідна довідка.
Ухвалою господарського суду від 12 липня 2018 року справу № 918/289/18 призначено до слухання в підготовчому судовому засіданні на 23 липня 2018 року.
Ухвалою господарського суду від 23 липня 2018 року розгляд справи відкладено в підготовчому засіданні на 06 серпня 2018 року.
В судовому засіданні 06 серпня 2018 року розпочато розгляд справи № 918/289/18 по суті.
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин
Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13 червня 2012 року №360-р, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18 липня 2012 року № 530 внаслідок реорганізації шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яка створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 1998 року № 1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу".
Приватне акціонерне товариство "Укртрасгаз" як оператор газотранспортної системи, відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної системи України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2493 (далі - Кодекс ГТС), на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб'єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу.
Відповідно до п. 2 глави 1 Розділу V Кодексу ГТС експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи згідно з вимогами чинного законодавства України, нормативними актами у сфері проектування, будівництва та безпечної експлуатації об'єктів газотранспортної системи і технічними нормами та стандартами безпеки.
Пунктом 3 глави 2 Розділу III Кодексу ГТС у випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб'єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи.
Під час розгляду справи змінилася назва позивача, а саме згідно рішення акціонера Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" від 21 травня 2018 року № 186 вирішено змінити найменування товариства на Акціонерне товариство "Укртрансгаз"
Враховуючи вищевикладені обставини між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" від імені якого діє філія Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (далі - виконавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" (далі - замовник) 29 грудня 2016 року укладено договір № НОМЕР_1 на надання послуг з технічного обслуговування (далі - договір).
Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. договору виконавець зобов'язується за завданням замовника, яке оформлюється у вигляді "Переліку послуг та їх періодичність - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент", надати послуги по виконанню технічного обслуговування: підвідного газопроводу з запірною арматурою, встановленою на ньому для подачі газу на АГНКС та обладнання замовника з періодичністю згідно з чинними нормативними документами, що регулюють предмет даного договору.
Згідно п. 2.1. договору технічне обслуговування обладнання, профілактичні роботи, проведення перевірок та повірок проводиться за допомогою власного кваліфікаційного персоналу, а також власних технічних засобів виконавця згідно з переліком.
Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що орієнтовна річна вартість послуг з технічного обслуговування визначається згідно з "Перелік послуг та їх періодичність - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент", який переглядається та перезатверджується сторонами не рідне 1 раз на рік і долучається до цього договору в якості додатку.
Щомісячна вартість послуг розраховується виходячи з фактично наданих у звітному місяці послуг та їх вартості, відповідно до "Перелік послуг та їх періодичність - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент", що відображається в акті наданих послуг (п. 4.2 договору).
Відповідно до п. 4.7. договору при виконанні послуг, не передбачених умовами даного договору, оплата за них проводиться окремо на підставі додаткового правочину та калькуляції, розробленої на підставі діючих на момент виконання послуг цін.
Згідно пункту 6 сторони домовилися про те, що всі спори (розбіжності) які можуть виникнути при виконанні умов даного договору, повинні вирішуватися шляхом переговорів. У випадках неможливості досягнення згоди шляхом переговорів, спір передається на вирішення в господарські суду України і розглядаються в установленому порядку згідно з чинним законодавством і умовами даного договору.
Пунктом 7.3 договору визначено, що у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються діючим законодавством України.
На виконання вимог договору позивач листом від 23 січня 2018 року № 2502вих-18-131 направив відповідачу для затвердження "Перелік послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" на 2018 рік.
У свою чергу відповідач у листі від 31 січня 2018 року №10/18, заперечив щодо наданого розрахунку вартості послуг (вказаних у "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" на 2018 рік).
З огляду на це, позивачем у листі від 08 лютого 2018 року № 2502вих-18-267 надано обґрунтування збільшення вартості послуг та вказано на ініціювання розірвання Договору у випадку відмови погодити річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання у триденний термін.
У відповідь на вищевказаний лист, відповідач у зв'язку із зменшенням обсягів реалізації метану, просив позивача виключити із розрахунку на поточний рік "транспортні витрати", та залишити діючий порядок, згідно якого доставка працівників позивача до відповідача здійснюється транспортом відповідача.
В подальшому, позивачем інформовано відповідача про припинення надання послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання АГНКС ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" з відповідним повідомлення управління Держпраці в Рівненській області (лист від 14 березня 2018 року № 2505вих-18-387). Однак відповіді на вказаний лист відповідач не надав.
Таким чином, зміст спірних правових зв'язків випливає з юридичних фактів-вчинків та актів конкретної поведінки сторін та полягає у тому чи є невиконанням відповідачем умов договору про надання послуг, непогодження "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент" на 2018 рік".
Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення та оцінка аргументів сторін і висновок суду
Суду в якості доказів своїх аргументів позивачем надано копію договору про надання послуг з технічного обслуговування від 29 грудня 2016 року № НОМЕР_1, копію акту від 17 лютого 2016 року № РР-39 про розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін по АГНКС ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ареті-Хмельницьк", копію листа Рівненського ЛВУМГ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" від 23 січня 2018 року № 2502вих-18-131, копію листа ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" до Рівненського ЛВУМГ від 31 січня 2018 року № 10/18, копію листа Рівненського ЛВУМГ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" від 08 лютого 2018 року № 2502вих-18-267, копію листа ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" до Рівненського ЛВУМГ від 09 лютого 2018 року № 17/18, копію листа Рівненського ЛВУМГ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" від 14 березня 2018 року № 2502вих-18-387, копію листа Рівненського ЛВУМГ до Управління Держпраці у Рівненській області від 14 березня 2018 року.
Суд докази надані сторонами процесу не відхиляє, а на їх підставі встановлює факт перебування сторін у договірних відносинах та виконання сторонами умов договору.
Оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Аргументуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що непогодження відповідачем нових розцінок та не підписання, останнім "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент" на 2018 рік", є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості надавати послуги обумовлені сторонами у договорі та отримувати відповідну плату. Тому останній, на підставі викладеного хоче розірвати договір.
З правовою позицією та аргументами позивача суд не погоджується з наступних підстав.
Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.
Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.
Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.
Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання сторонами (а саме позивачем) порядку розірвання договору відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.
Окрім того, щодо істотного порушення умов договору суд зазначає наступне.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).
Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
В той же час суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з підписанням "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент" на 2018 рік, значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.
Таким чином, правова можливість задоволення на підставі вказаної норми позовної вимоги про розірвання договору пов'язується не тільки з істотним порушенням другою стороною умов договору, а й з наявністю шкоди, завданої цим порушенням другою стороною договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.
В даному випадку, відсутні будь-які відомості щодо завдання позивачеві відповідної шкоди з боку відповідача у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов спірного договору.
Аргументи, наведені позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову не приймаються судом, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами договору та вимогам наведеного нижче законодавства.
Аргументи, наведені відповідачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову, приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами договору та вимогам наведеного нижче законодавства.
Порушені права та інтереси позивача
Відповідно до п. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Судом встановлено, що позивач визначив вірно юрисдикцію суду та спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів у даній справі.
Зясувавши викладені обставини, дослідивши в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду не були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.
Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В свою чергу, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору
Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 652 частини 1, 2 у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.
Крім того, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.
Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував та мотиви їх незастосування.
Суд констатує, що сторонами в цілому вірно визначено, що спірні правовідносини регулюються нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.
Водночас, позивачем невірно трактовано статті 188 ГК України та 651 ЦК України, що в свою чергу призвело до хибного висновку а тому аргументація його правової позиції є неповною.
Норми права які суд застосував наведено вище.
Судові витрати
Судові витрати покладаються на позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1 В задоволенні позову - відмовити.
Набрання рішенням суду законної сили
1. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
2. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Строк на апеляційне оскарження
1. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
2. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
3. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України до набрання чинності змін щодо Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення складено та підписано 14 серпня 2018 року.
Суддя Войтюк В.Р.
Віддруковано 4 примірники:
1 - до справи;