РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2018Справа №910/4043/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат"

до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"

За участі:

Спеціальної антикорупційної прокуратури,

третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України,

третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Національного банку України,

про зобов'язання вчинити дії,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 02.08.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року Державне підприємство "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (далі - відповідач, Банк) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: зобов'язати відповідача прийняти до виконання платіжне доручення ДП "СхідГЗК" щодо здійснення перерахування еквіваленту 1 979 071,72 доларів США в валюту "Євро" відповідно до курсу Європейського центрального банку на дату подачі заяви на купівлю валюти та зобов'язати ПАТ АБ "Укргазбанк" здійснити переказ грошових коштів за платіжним дорученням ДП "СхідГЗК" щодо здійснення перерахування еквіваленту 1 979 071,72 доларів США у валюті Євро відповідно до курсу Європейського центрального банку на дату подачі заяви на банківські реквізити:

Beneficiary: Steuermann Investitions-

und Handelsgesellschaft mbH,

Goldschmiedgasse 4,

A-1010 Vienna, Austria

IBAN: AT82 1924 0000 0057 1851

Beneficiary Bank: Meinl Bank AG, Bauernmarkt 2. A-1010

Vienna, Austria

Routing code: 19240

SWIFT: MEINATWW

Correspondent Bank: Deutsche Bank AG, Frankfurt am Main,

Germany

BIC/SWIFT: DEUT DE FF

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує своїх обов'язків щодо умов Договору банківського рахунку №181-М190, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме не прийняв до виконання платіжне доручення ДП "СхідГЗК" щодо здійснення перерахування еквіваленту 1 979 071,72 доларів США в валюту "Євро" відповідно до курсу Європейського центрального банку на дату подачі заяви на купівлю валюти та відмовив у переказі грошових коштів на користь Steuermann Investitions - und Handelsgesellschaft mbH за поставлений позивачу товар (урановий оксидний концентрат), в наслідок чого позивач позбавлений права на розпорядження своїми грошовими коштами, що знаходяться на рахунках Підприємства та унеможливлює виконання зобов'язань перед контрагентом, що загрожує застосуванню штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 по справі №910/4043/18 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 виправлено описки в ухвалі від 12.04.2018, зокрема підготовче засідання у справі призначено на 10.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 задоволено заяву Заступника Генерального прокурора України - керівника спеціальної антикорупційної прокуратури та дозволено вступ прокурора у справу № 910/4043/18, залучено до участі у справі третьою особою 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міністерство) та третьою особою 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Національний банк України (далі - НБУ), оголошено перерву в підготовчому засіданні до 30.05.18.

У підготовчому засіданні 30.05.2018 оголошено перерву до 04.06.2018 для надання представникам сторін можливості ознайомлення з матеріалами справи та подання додаткових доказів та пояснень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 було продовжено підготовче провадження у справі №910/4043/18 на 30 днів до 05.07.2018 та оголошено перерву в підготовчому засіданні у справі № 910/4043/18 до 21.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 оголошено перерву в підготовчому засіданні у справі №910/4043/18 до 09.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 судове засідання було перепризначено на 10.07.2018 у зв'язку з викликом головуючого судді для проходження співбесіди за результатами дослідження досьє у межах кваліфікаційного оцінювання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, закрито підготовче провадження та призначено справу №910/4043/18 до судового розгляду по суті в судовому засіданні 26.07.2018.

У судове засідання 26.07.2018 прибули представники позивач, відповідача та третьої особи 1 т а надали пояснення.

Прокурор та третя особа 2 в судове засідання представників не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Третя особа 2 19.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду подала пояснення щодо позову, відповідно до яких просить суд вирішити спір відповідно до законодавства України на підставі обставин (фактів), які будуть встановлені під час розгляду справи.

Прокурор 20.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду подав заяву відповідно до якої проти розгляду справи в судовому засіданні по суті не заперечував, проте просив оголосити перерву в судовому засіданні перед переходом до судових дебатів.

У судовому засіданні 26.07.2018 судом було заслухано вступне слово учасників судового процесу та досліджено наявні у справі докази.

Представники сторін не заперечували проти задоволення заяви прокурора про оголошення перерви в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 26.07.2018 судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 02.08.2018.

Під час судового засідання 02.08.2018 представники позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві, заяві про зміну предмету позову, відповіді на відзив, а також додаткових письмових поясненнях.

Представник Банку у свою чергу заперечував проти позову надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позову заяву, відзиві на заяву про зміну предмета позову та додаткових письмових поясненнях.

Представник прокуратури під час судового засідання надав пояснення тотожні його письмовим поясненням, наявним у матеріалах справи.

Представником Міністерства під час судового засідання 02.08.2018 були надані пояснення по суті спору, аналогічні тим, що викладені у письмовій формі та долучені до матеріалів справи.

Національний банк України не направив свого уповноваженого представника для у часті в судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п'ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина 6 статті 242 ГПК України).

Згідно приписів частини 1 статті 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина 3 стаття 202 ГПК України).

З огляду на наведені приписи ГПК України, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень НБУ та його представників про причини їхньої неявки в судове засідання 02.08.2018, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи 2.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2013 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» був укладений договір банківського рахунку №181-М190 (далі - договір).

За умовами укладеного договору для зберігання грошових коштів (в національній валюті України, в іноземній валюті), банківських металів та здійснення усіх видів операцій у відповідності з чинним законодавством України Банк відкрив Підприємству поточний рахунок в національній валюті України та/або в іноземних валютах та/або в банківських металах згідно з наданими клієнтом заявами про відкриття поточного рахунку, які є невід'ємною частиною цього договору: №1.980 у відділенні №190/03 АБ «Укргазбанк», код банка 320478 (пункт 1.1 договору).

Згідно пункту 1.2 договору обслуговування поточного рахунку позивача здійснюється відповідно до режиму поточного рахунку, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, а саме: а) касове обслуговування - прийом та видача готівкових грошових коштів та/або банківських металів з фізичною поставкою на підставі касових документів у відповідності з чинним законодавством України та згідно з правилами касової роботи Банку; б) розрахункове обслуговування - зарахування на поточний рахунок та списання з поточного рахунку грошових коштів або банківських металів на підставі платіжних інструментів (визначених підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 розділу 3 цього договору), а також заяви про купівлю/продаж/конвертацію іноземної валюти/банківських металів, у відповідності з чинним законодавством України, та згідно правилами роботи Банку. Розрахункові та касові документи надаються Підприємством до Банку за формою, встановленою Банком згідно вимог чинного законодавства України.

Приписами пункту 1.3. договору сторони передбачили, що розрахункові документи позивача приймаються протягом операційного дня та виконуються Банком самостійно і відображаються у його внутрішніх документах (правилах), з якими Підприємство може ознайомитись на дошках об'яв або звернувшись до співробітника Банку.

До обов'язків Банку, згідно пункту 2.1.7 договору, зокрема належить приймати до виконання розрахункові та касові документи Підприємства за умови, якщо сума/маса, зазначена в цих документах, не перевищує залишок грошових коштів/банківських металів на відповідному поточному рахунку на початок операційного дня. Проведення розрахунків за межами залишку на поточному рахунку здійснювати на підставі окремого договору щодо надання овердрафту.

Згідно пункту 3.1.1 договору Банк має право відмовити в здійсненні розрахункових і касових операцій Підприємства при наявності фактів порушення вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та внутрішніх положень Банку, а також у випадку сумнівів дійсності розрахункових та касових документів.

Водночас, Підприємство має право самостійно розпоряджатися коштами та/або банківськими металами, що знаходяться на його поточному рахунку, в межах, встановлених чинним законодавством. Давати доручення щодо списання коштів або банківських металів з поточного рахунку та проведення операцій у формі електронних розрахункових документів на підставі відповідного Договору про обслуговування Клієнта за допомогою електронних розрахунково-інформаційних програмних продуктів (пункт 3.2.2 та 3.2.4 договору).

У подальшому сторонами були внесені зміни до договору банківського рахунку шляхом укладення додаткових угод, а саме: додаткової угоди №1 від 07.11.2013, додаткової угоди №2 від 06.11.2015, додаткової угоди №3 від 13.02.2017, додаткової угоди №4 від 27.04.2017 та додаткової угоди №5 від 24.05.2017.

Зазначеними додатковими угодами були внесені зміни щодо тарифів Банку, визначення операційного часу обслуговування, а також щодо окремих положень договору.

Судом встановлено, що 28.01.2014 між позивачем, як покупцем, та Steuermann Investitions-und Handelsgesellschaft mbH (далі - продавець) був укладений контракт купівлі-продажу уранового оксидного концентрату №70/13 (далі - контракт).

За умовами укладеного контракту, покупець має потребу та бажання придбати певну кількість уранового оксидного концентрату та інших сполук урану (далі - УОК), і продавець має можливість та бажання продати УОК покупцю на умовах контракту. Також умовами контракту сторони погодили, що валютою контракту є долар США. При цьому, оплата поставленого УОК здійснюється, згідно контракту, наступним чином - 90% протягом 30 календарних днів після поставки та 10% - протягом 60 календарних днів з дати поставки. Датою поставки, згідно умов укладеного контракту, слід вважати - дату видачі оформленого належним чином морського вантажного коносамента (для морського транспорту), дату видачі оформленої належним чином вантажної авіанакладної (для авіаційного транспорту), дату штампа станції на залізничній накладній СМГС (для залізничного транспорту). У подальшому до контракту сторонами були укладені додаткові угоди, а саме : додаткова угода №10-1 від 21.03.2017, додаткова угода №11 від 09.03.2017, додаткова угода №14 від 03.2017, якими сторони погоджували об'єми партій УОК, а також визначали, що валютою платежу за контрактом може бути долар США та Євро.

На виконання вказаного контракту 16.12.2017 позивачем був отриманий УОК. Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією накладної СМГС №0025142 та накладної СМГС №0025143.

З наявного в матеріалах справи інвойсу №305-212VG/001/001 від 01.12.2017 вбачається, що загальна вартість поставленого згідно контракту УОК становить 14 101 841,72 доларів США. При цьому, з наявного в матеріалах справи листа продавця від 13.03.2018 вбачається, що загальна сума заборгованості за вказаним контрактом становить 1 608 739,82 Євро (1 979 071,73 доларів США).

З метою виконання зобов'язань в частині оплати за поставлений товар Підприємство надало до Банку платіжне доручення №67 від 12.01.2018 щодо часткової оплати на користь Steuermann Investitions - und Handelsgesellschaft mbH 100 000,00 Євро. У графі «Призначення платежу» підприємство вказало: оплата згідно контракту №70/13 від 28.01.2014, додаткової угоди №14 від 03.10.2017 та інвойсу №305-212VG/001/001 від 01.12.2017.

Проте відповідач листом №17113/549/2018 від 12.01.2018 відмовив Підприємству у здійсненні валютної операції, посилаючись на те, що листом Національного Банку України від 29.06.2016 № 25-0008/72225 обслуговуючий банк продавця був включений до переліку іноземних банків, які використовуються клієнтами банків України для здійснення фінансових операцій, діяльність яких може бути пов'язана з проведенням ризикових фінансових операцій. Крім того, Банк запропонував позивачу звернутись до - Steuermann Investitions und Handelsgesellschaft mbH щодо зміни обслуговуючого банку.

15.01.2018 Підприємство повторно звернулось до відповідача з платіжним дорученням №67 від 15.01.2018 щодо перерахування 100 000,00 Євро на користь продавця згідно контракту №70/13 від 28.01.2014, додаткової угоди №14 від 03.10.2017 та інвойсу №305-212VG/001/001 від 01.12.2017. Однак, листом №5-190/03/15/2018 від 15.01.2018 Банк відмовив позивачу у виконанні платіжного доручення з аналогічних підстав, викладених у листі від 12.01.2018.

16.01.2018 позивач звернувся до Банку із листом №38-03/489, в якому просив розглянути можливість проведення розрахунків по контракту відповідно до постанови Правління Національного банку України №369 від 15.08.2016. До вказаного листа Підприємством також було додані довідка щодо видів діяльності продавця, устав продавця, ліцензія продавця, реєстр власників акцій продавця та лист Райффайзен банк интернейшнл.

Також 16.01.2018 Підприємством було надано до Банку для виконання платіжне доручення №67 від 16.01.2018 щодо перерахування грошових коштів згідно контракту №70/13 від 28.01.2014, додаткової угоди №14 від 03.10.2017 та інвойсу №305-212VG/001/001 від 01.12.2017 у розмірі 100 000,00 Євро. Вказане платіжне доручення виконано належним чином з боку Банку, що підтверджується списанням з рахунку позивача грошових коштів, яке зафіксоване у банківській виписці про рух грошових коштів на поточному рахунку Підприємства від 16.01.2018 та сторонами в межах розгляд справи не спростовано.

У подальшому, а саме 23.01.2018 позивач звернувся до Банку із платіжним дорученням №68 від 23.01.2018 щодо перерахування грошових коштів у валюті Євро в розмірі 1 617 020,77 Євро на рахунок продавця згідно контракту №70/13 від 28.01.2014, додаткової угоди №14 від 03.10.2017 та інвойсу №305-212VG/001/001 від 01.12.2017.

Банк листом №5-190/03//24/2018 від 23.01.2018 відмовив у виконанні вказаного платіжного доручення, з посиланням на те, що пакет документів позивача не може бути прийнятий в роботу в зв'язку з тим, що обслуговуючий банк нерезидента (продавця) знаходиться в переліку банків, діяльність яких може бути пов'язана з проведенням ризикових фінансових операцій.

З аналогічних підстав, із посиланням на вказаний лист від 23.01.2018 Банком було відмовлено у прийнятті та виконанні платіжних доручень: №70 від 24.01.2018, №71 від 25.01.2018, №72 від 26.01.2018, № 73 від 29.01.2018, №74 від 30.01.2018, №75 від 31.01.2018, №77 від 01.02.2018, №78 від 02.02.2018, №79 від 05.02.2018, №80 від 06.02.2018, №81 від 08.02.2018, №82 від 09.02.2018, №83 від 12.02.2018, №84 від 13.02.2018, №85 від 14.02.2018, №87 від 15.02.2018, №88 від 16.02.2018, №89 від 19.02.2018, №90 від 20.02.2018, №91 від 21.02.2018, №93 від 22.02.2018, №95 від 23.02.2018, №96 від 26.02.2018, №97 від 27.02.2018, №98 від 28.02.2018, №99 від 01.03.2018, №100 від 02.03.2018, №101 від 05.03.2018, №102 від 06.03.2018 та №104 від 07.03.2018.

При цьому, наявними в матеріалах справи доказами, а саме банківською випискою про рух грошових коштів на рахунку позивача №1.840 USD підтверджується додатній дебетовий баланс Підприємства в розмірі 2 013 140,98 доларів США.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, підприємство звернулось із даним позовом до суду, в межах якого просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк прийняти до виконання платіжне доручення №104 Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" від 07.03.2018 щодо здійснення перерахування суми грошових коштів в іноземній валюті Євро, еквівалентній 1 979 071,72 доларів США, згідно курсу Європейського центрального банку на дату здійснення платежу на реквізити продавця та здійснити переказ грошових коштів.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Банк у своєму відзиві на позовну заяву, відзиві на заяву про зміну предмета позову та додаткових письмових поясненнях зазначав, що відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, а невиконання платіжних доручень Банком було спричинено невідповідністю останніх вимогам законодавства в частині зазначення обслуговуючого банку продавця за контрактом. При цьому, як зазначає відповідач, Банк звертався до НБУ з листами від 15.01.2018 та 04.04.2018 щодо надання рекомендацій подальшого обслуговування спірного контракту, проте НБУ в листі від 22.02.2018 запропонував безпосередньо звернутись до Міністерства та НАБУ. Також, Банк зазначає у своєму відзиві про неможливість виконання платіжного доручення №104 від 07.03.2018 з підстав того, що строк виконання платіжного доручення становить 30 календарних днів, який за твердженням відповідача сплив. Крім того, в основу заперечень Банку покладено той факт, що неможливість виконання платіжних доручень була обґрунтована обмеженнями, викладеними у постанові Правління НБУ №369 від 15.08.2016 та листі НБУ від 29.08.2016 №25-0008/72225 щодо обслуговуючого банку продавця за контрактом. Також, до матеріалів справи Банком було надано висновок по клієнту - юридичній особі від 07.03.2018 щодо перевірки спірної операції на предмет наявності ризиків.

У подальшому, у своїх письмових поясненнях від 05.07.2018 відповідач зауважує, що під час проведення аналізу пакету документів для здійснення фінансової операції від 23.01.2018 Банком були з'ясовані додаткові обставини, що значно підвищували ризик фінансової операції, а саме: під час перевірки інформації щодо кінцевого бенефіціарного власника Steuermann Investitions-und Handelsgesensellschaft у відкритих джерелах була знайдена інформація, що кінцевим бенефіціарним власником (контролером) є публічний діяч. Операції національних публічних діячів їх близьких та пов'язаних з ними осіб є операціями, що містять високий ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Однак, попередньо на виконання вимог Постанови НБУ №369 Підприємство надало інформацію про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) Steuermann Investitions¬und Handelsgesensellschaft - ОСОБА_2 (Alexander Abfalterer) - громадянин Австрії, дата народження 29.05.1960, зареєстрований за адресою Bleiche 26, 6820. Frastanz, Австрія. Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем надана недостовірна інформація.

Крім того, відповідач зауважує, що з відкритих джерел Банком встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному проваджені за фактом участі у злочинній організації та у злочинах, вчинюваних такою організацією, заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великому розмірі злочинною організацією. Зокрема, згідно інформації, наявної на сайті Національного антикорупційного бюро України, в результаті виконання договору №70/13 Підприємство здійснило надмірні витрати в розмірі 17,28 млн. дол. США.

При цьому, до пояснень відповідача від 05.07.2018 Банком була додана копія висновку по клієнту щодо фінансової операції від 16.01.2018.

Представник прокуратури у своїх письмових поясненнях та неодноразово під час судових засідань зазначав, що відмовляючи в здійсненні виконання платіжних доручень, Банк діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, представник прокуратури надав пояснення, аналогічні пояснення представника Банку.

Міністерство у своїх поясненнях по суті спору, посилаючись на положення статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зауважило, що банк, який обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до закону та умов укладених договорів.

Національний банк України в своїх поясненнях просить суд вирішити спір відповідно до законодавства. У той же час, НБУ зазначає, що Банк діяв відповідно до норм чинного законодавства, якими на відповідача покладено обов'язок здійснювати фінансовий моніторинг. При цьому, третя особа зауважує, що відсутність в матеріалах справи заявки на конвертацію валюти унеможливлює виконання платіжного доручення у валюті євро, оскільки кошти на рахунку позивача у валюті доларів США.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно частин 1, 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За приписами частин 1, 2 статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Так, Положенням про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №369 від 15.08.2016 (далі - Положення) передбачено, що Положення розроблене відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність" з метою недопущення здійснення банками ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та підвищення ефективності управління ризиками.

Як судом було встановлено вище, посилаючись на норми вказаного Положення банком було відмовлено у виконанні платіжних доручень. При цьому, Банком неодноразово в межах розгляду справи було наголошено на тому, що таку підставу відмови від виконання платіжних доручень позивача сторони передбачили в пункті 2.1.6 договору в редакції додаткової угоди №2 від 06.11.2015 року.

Згідно приписів пункту 5 Положення аналіз і перевірка документів (інформації) про фінансову операцію (намір здійснення фінансової операції) та її учасників (далі - аналіз документів) здійснюються працівниками банку, які відповідають за функцію валютного контролю та/або іншими працівниками банку, на яких покладено обов'язок перевірки документів, що надаються клієнтами банку або іншими особами (у визначених законодавством випадках), до моменту здійснення фінансової операції (наміру здійснення фінансової операції) та до моменту подання документів до Національного банку з урахуванням вимог законодавства України у сфері валютного регулювання та валютного контролю, з метою виявлення ризикової фінансової операції, зокрема, шляхом установлення наявності індикатора(ів) ризикової фінансової операції, наведених у додатку 1 (у тому числі індикатора на власний розсуд банку) та додатку 2 до цього Положення, визначення наявності або відсутності ознак здійснення банком ризикової діяльності, наявності або відсутності підозр та підстав уважати, що характер або наслідки фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, та складання висновку відповідно до пунктів 12, 13 цього Положення.

Як встановлено судом вище та підтверджено матеріалами справи, Банком було здійснено аналіз фінансової операції позивача від 16.01.2018 та від 07.03.2018, про що в матеріалах справи містяться копії відповідних висновків.

При цьому, суд відзначає, що при підготовці висновку по фінансовій операції 16.01.2018 між тими самим сторонами згідно тієї ж самої підстави грошового переказу Банком не було виявлено будь-яких обставин, що зумовлювали відмову у виконанні платіжного доручення.

Розділом 2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів (далі - Положення про переказ) передбачено, що платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов'язково має містити такі реквізити: код платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах відповідно до Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31.12.98 № 1024; назву документа - "Платіжне доручення в іноземній валюті" або "Платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах"; номер платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах (може містити цифри та літери); дату складання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами); найменування та місцезнаходження уповноваженого банку, що обслуговує платника (назви країни і міста); повне або скорочене найменування платника, що збігається з найменуванням платника, яке заявлене ним у картці зі зразками підписів та відбитка печатки [для фізичної особи - прізвище, ім'я, по батькові (якщо воно є) і документ, що посвідчує особу (серія (за наявності), номер, дата, ким виданий, адреса за місцем проживання)], його місцезнаходження (назви країни і міста); номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, з якого здійснюється переказ коштів або банківських металів; цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (далі - Класифікатор); суму переказу або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою); суму переказу або масу банківських металів у тройських унціях і назву іноземної валюти або виду банківського металу словами; найменування одержувача (далі - бенефіціар) [для бенефіціара - фізичної особи - прізвище, ім'я, по батькові (якщо воно є)], його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) та номер рахунку [або номер міжнародного банківського рахунку (IBAN)], на який перераховуються кошти або банківські метали (для бенефіціара - фізичної особи, який не має рахунку, цей реквізит може не заповнюватися); найменування та місцезнаходження банку бенефіціара; комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) уповноваженого банку й інших банків за переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або бенефіціара (BEN), або платника та бенефіціара (SHA), надається право уповноваженому банку утримувати комісійну винагороду без платіжного доручення платника; призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави); код операції (чотири символи) за стандартною класифікацією платіжного балансу (заповнюється платником або уповноваженим банком, що його обслуговує); код країни бенефіціара (три символи) відповідно до його місцезнаходження або країни реєстрації (заповнюється платником або уповноваженим банком, що його обслуговує); ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово "відмова"); підписи відповідальних осіб платника та відбиток печатки (за наявності), які заявлені ним у картці зі зразками підписів і відбитка печатки. У разі подання електронного розрахункового документа відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, накладають електронний(і) цифровий(і) підпис(и); резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та бенефіціара резидентність словами "резидент" чи "нерезидент" під час переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачем передано на виконання відповідачу платіжне доручення №104 від 07.03.2018 для виконання, а саме щодо перерахування 1 594 611,01 Євро на рахунок продавця згідно контракту №70/13 від 28.01.2014, додаткової угоди №14 від 03.10.2017 та інвойсу №305-212VG/001/001 від 01.12.2017.

При цьому, дослідивши вказане платіжне доручення, суд дійшов висновку про відповідність останнього вимогам вищезазначеного Положення про переказ. Жодною стороною в межах розгляду справи не заявлено про невідповідність спірного платіжного доручення за формою та порядком оформлення нормам чинного законодавства.

Згідно пункту 3.4. Положення про переказ платник має подати до уповноваженого банку разом із платіжним дорученням в іноземній валюті оригінали документів (у тому числі електронних документів) та копії або лише копії документів відповідно до законів України, нормативно-правових актів Національного банку, які потрібні уповноваженому банку для здійснення валютного контролю за правомірністю переказу іноземної валюти з рахунку платника.

Як судом встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, не спростовано сторонами під час розгляду спору, Підприємство на виконання вказаних приписів законодавства, для проведення фінансового аналізу операції надав до Банку наступні документи: контракт, додаткові угоди, інвойс, довідку щодо видів діяльності продавця, устав продавця, ліцензія продавця, реєстр власників акцій продавця та лист Райффайзен банк интернейшнл.

Уповноважений банк має перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах вимогам глави 2 цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку є підставою для переказу іноземної валюти або банківських металів з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів. Уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення платника в іноземній валюті або банківських металах, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах у порядку, передбаченому пунктом 3.7 цієї глави (пункт 3.6 Положення про переказ).

Як судом встановлено вище, підставою відмови платіжного доручення №104 від 07.03.2018 відповідачем вказано, що пакет документів позивача не може бути прийнятий в роботу в зв'язку з тим, що обслуговуючий банк нерезидента (продавця) знаходиться в переліку банків, діяльність яких може бути пов'язана з проведенням ризикових фінансових операцій.

Згідно Положення індикатором ризикової операції, зокрема, є - Банк контрагента за фінансовою операцією включений Національним банком України до переліку іноземних банків, які використовуються клієнтами банків України для здійснення фінансових операцій, що містять/можуть містити ознаки ризикових фінансових операцій (індикатор 4.3).

Обслуговуючий банк згідно вимог пункту 14 додатку 1 до Положення повинен вжити заходів щодо перевірки додаткових документів (інформації) за фінансовими операціями, що мають індикатори, а саме:1) інформації/документів щодо структури власності, кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) та змісту діяльності клієнта/учасника за фінансовою операцією; 2) договорів довірчого управління (трастові договори, трастові декларації); 3) інформації/документів, що підтверджує(ють) джерела походження коштів, які використовуються для здійснення фінансових операцій; 4) інформації/документів, що може(уть) підтвердити відповідність суті та розміру фінансових операцій клієнта його фінансовому стану та змісту діяльності, а також змісту діяльності контрагентів.

Інформація/документи має/мають підтверджувати наявність економічної доцільності (сенсу) такої фінансової операції та відсутність підозри. У випадку необхідності банк має витребувати додаткову(і) інформацію/документи.

Результати проведення аналізу документів (інформації) про фінансову операцію та її учасників повинні містити: 1) установлення суті та мети фінансової операції; 2) установлення відповідності/невідповідності суті фінансової операції змісту діяльності її учасників; 3) установлення наявності/відсутності економічної доцільності (сенсу) фінансової операції та наявності/відсутності підозри; 4) установлення достатності/недостатності фінансових можливостей клієнта проводити (ініціювати) фінансову операцію на відповідну суму; 5) здійснення перевірки інформації про учасників фінансової операції, їх діяльність та ділову репутацію; 6) установлення кінцевих бенефіціарних власників учасників фінансової операції, у тому числі відсутності підстав уважати, що вони використовують агентів, номінальних утримувачів (номінальних власників) або посередників з метою приховування кінцевого(их) бенефіціарного(их) власника(ів) [контролера(ів)]; 7) установлення джерел походження коштів (активів) клієнта тощо.

Так, листом №25-0008/72225 від 29.08.2016 Національним банком України було оприлюднено перелік іноземних банків (банків контрагентів за фінансовою операцією), діяльність яких може бути пов'язана з проведенням ризикових фінансових операцій.

Суд зауважує, що вказаний лист за своєю правовою природою має рекомендаційний характер.

При цьому, суд відзначає, що виявлення індикатору ризикової фінансової операції не є підставою зупинення виконання зобов'язань, про що також було наголошено представником Прокуратури в судовому засіданні.

Водночас, наявність або відсутність індикатора згідно Положення зобов'язує відповідній банк, як суб'єкт фінансового моніторингу, здійснити перевірку, в тому числі шляхом збирання та дослідження додаткових документів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 16.01.2018 позивачем були надані додаткові документи Банку, який в свою чергу за результатами їх аналізу склав відповідний висновок. При цьому, з наявної в матеріалах справи копії висновку не вбачається виявлення відповідачем обставин, які унеможливлювали виконання платіжного доручення від 16.01.2018.

Водночас, як судом встановлено вище на виконання Банку позивачем були скеровані платіжні доручення: №70 від 24.01.2018, №71 від 25.01.2018, №72 від 26.01.2018, № 73 від 29.01.2018, №74 від 30.01.2018, №75 від 31.01.2018, №77 від 01.02.2018, №78 від 02.02.2018, №79 від 05.02.2018, №80 від 06.02.2018, №81 від 08.02.2018, №82 від 09.02.2018, №83 від 12.02.2018, №84 від 13.02.2018, №85 від 14.02.2018, №87 від 15.02.2018, №88 від 16.02.2018, №89 від 19.02.2018, №90 від 20.02.2018, №91 від 21.02.2018, №93 від 22.02.2018, №95 від 23.02.2018, №96 від 26.02.2018, №97 від 27.02.2018, №98 від 28.02.2018, №99 від 01.03.2018, №100 від 02.03.2018, №101 від 05.03.2018, №102 від 06.03.2018 та №104 від 07.03.2018 та лише щодо проведення фінансової операції за платіжним дорученням №104 від 07.03.2018 відповідачем був складений висновок. Матеріали справи доказів протилежного не містять.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Банк звертався до позивача з вимогами або пропозиціями надати додаткові документи для проведення аналізу фінансової операції за вище вказаними платіжними дорученнями.

Суд вважає хибними доводи відповідача щодо наявності підстав невиконання спірного платіжного доручення, оскільки за результатами здійсненого аналізу фінансової операції 07.03.2018 Банком складено висновок про наявність ознак здійснення Банком ризикової діяльності та/або підстав вважати, що характер або наслідки фінансової операції можуть нести реальну або потенційну загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів Банку та/або наявності/відсутності підозр.

Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що складений Банком висновок за своїм змістом не свідчить про наявність підстав вважати, що перерахування коштів за контрактом від 28.01.2014 № 70/13 є здійсненням Банком ризикової діяльності.

Відповідно пункту 5 частини І, пунктом 4.1 частини II та пунктом 9-10 частини III висновку зазначено про наявність ризиків, а саме: 1) Керівник підприємства ОСОБА_4 національний публічний діяч частка Держави у статутному капіталі підприємства більше 50%; 2) Банк нерезидента MEINL BANK AKTIENGESELLSCHAFT (Австрія) віднесені НБУ до переліку банків, діяльність яких може бути пов'язана з проведенням ризикових фінансових операцій; 3) Клієнт належить до осіб, пов'язаних з національними публічними діячами (керівник підприємства, державна частка в статутному капіталі якого перевищує 50%).

З системного аналізу кожного індикатора можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність ознак здійснення Банком ризикової діяльності та/або підстав вважати, що характер або наслідки фінансової операції можуть нести реальну або потенційну загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів Банку та/або наявності/відсутності підозр.

Так, наявність ризиків, що Керівник підприємства ОСОБА_4 національний публічний діяч частка Держави у статутному капіталі підприємства більше 50% та Клієнт належить до осіб, пов'язаних з національними публічними діячами (керівник підприємства, державна частка в статутному капіталі якого перевищує 50%) не може свідчити про те, що здійснення фінансової операції з оплати за фактично отриманий товар несе реальну або потенційну небезпеку інтересам вкладників чи інших кредиторів Відповідача.

Наявність ризику про те, що банк нерезидента (продавця за контрактом) MEINL BANK AKTIENGESELLSCHAFT (Австрія) віднесені НБУ до переліку банків, діяльність яких може бути пов'язана з проведенням ризикових фінансових операцій не може свідчити про те, що здійснення фінансової операції з оплати за фактично отриманий товар несе реальну або потенційну небезпеку інтересам вкладників чи інших кредиторів відповідача. При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що зазначений ризик перевірявся Банком 16.01.2018 шляхом аналізу наданих додаткових документів, визначених у пункті 14 додатку 1 до Положення (індикатор 43) та за результатами цього аналізу жодних невідповідностей або порушень Банком встановлено не було.

Також, Банк зазначав, що наявна ознака ризикової фінансової операції, а саме: у вигляді непрозорої структури власності контрагента (згідно документів кінцевим беніфіціарним власником нерезидента Steuermann Investitions - und Handelsgesellschaft mbH (Австрія) вказано ОСОБА_2, у той час як з інформації, наявної у відкритому доступі Банком було виявлено іншу особу бенефіціара, відмінну від вказаної позивачем).

Вказані доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме копіями офіційних документів на підтвердження кінцевого беніфіціарного власника Steuermann Investitions - und Handelsgesellschaft mbH. При цьому, належних доказів у підтвердження зворотного матеріали справи не містять та сторонами в межах розгляд справи не надано.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться й у Господарському кодексі України. Так, відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами статтей 3, 629 ЦК України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), як це передбачено нормами статті 610 ЦК України.

Так, умовами укладеного сторонами договору банківського рахунку передбачено обов'язок Банку виконувати платіжні доручення Підприємства.

Посилання відповідача на положення пункту 2.1.6 договору в редакції додаткової угоди №2 від 06.11.2015, якими передбачено невиконання та повернення розрахункових документів позивачу якщо розрахунковий документ подано до Банку з порушенням чинного законодавства України, або не може бути виконано відповідно до чинного законодавства України, є безпідставними. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що Банк не довів належними та допустимими доказами обставин, з якими законодавець пов'язує невідповідність платіжного доручення №104 від 07.03.2018 нормам чинного законодавства.

Водночас, як судом вказано вище, наявність або відсутність індикатору фінансової операції, як факт, не може бути покладений в основу відмови Банку від виконання свого договірного обов'язку на виконання платіжного доручення.

Разом з тим, судом встановлено вище, що на поточному рахунку позивача станом на 07.03.2018 обліковувалось 2 013 140,98 доларів США, які останній мав намір конвертувати у валюту Євро, про що Підприємством надано до Банку відповідну заявку №32 від 07.03.2018 про конвертацію однієї іноземної валюти в іншу іноземну валюту. Копія вказаної заяви наявна в матеріалах справи, що спростовує заперечення НБУ про неможливість виконання платіжного доручення №104 від 07.03.2018.

При цьому суд відзначає, що Постановою Правління Національного банку України №496 від 12.11.2003 затверджено Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів. Згідно вказаного Положення офіційний курс до такої валюти, як Євро, встановлюється на підставі інформації про курс гривні до долара США та про щоденний фіксинг курсів валют до євро Європейського центрального банку.

Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що Підприємством вчинені всі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на відновлення свого порушеного права, суд дійшов висновку, що заявлені Підприємством позовні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти до виконання платіжне доручення №104 від 07.03.2018 та здійснити переказ грошових коштів згідно вказаного платіжного доручення спрямовані на відновлення його порушених прав, а отже обраний спосіб захисту в будь-якому випадку є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо зауважень представника Прокуратури та Банку про те, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному проваджені за фактом вчинення надмірних витрат в розмірі 17,28 млн. дол. США, в результаті виконання договору №70/13 Підприємство суд відзначає наступне.

Принцип забезпечення презумпції невинуватості проголошується статтею 62 Конституції України.

У статті 2 Кримінального кодексу України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, що набуло статусу остаточного, зокрема, «Шагін проти України» принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції»). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (рішення у справі «Хужин та інші проти Росії»). Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (рішення у справі «Бьомер проти Німеччини»). Суд наголошує, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов'язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що доки не буде постановлено рішення (вирок) суду в зазначеному кримінальному провадженні, обставини та факти, досліджені в межах досудового розслідування не можуть бути прийняті судом до уваги, як належний доказ.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Беручи до уваги зазначене, суд наголошує на тому, що рішення не може ґрунтуватись на припущенням, а також наявність чи відсутність у будь-якої особи, пов'язаною прямо, чи опосередковано з тим чи іншим учасником справи статусу «публічний діяч» не може бути покладено в основу рішення про відмову в задоволенні позовних вимог чи їх задоволення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги Підприємства підлягають задоволенню.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення відповідача та третіх осіб не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк", за участі Спеціальної антикорупційної прокуратури, третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Національного банку України про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, місто. Київ, вулиця Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) прийняти до виконання платіжне доручення №104 Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" від 07.03.2018 щодо здійснення перерахування суми грошових коштів в іноземній валюті Євро, еквівалентній 1979071,72 доларів США, згідно курсу Європейського центрального банку на дату здійснення платежу.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, місто Київ, вулиця Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) здійснити переказ суми грошових коштів в іноземній валюті Євро, еквівалентній 1 979 071,72 доларів США, згідно курсу Європейського центрального банку на дату здійснення платежу згідно банківських реквізитів:.

Beneficiary: Steuermann Investitions-

und Handelsgesellschaft mbH,

Goldschmiedgasse 4,

A-1010 Vienna, Austria

IBAN: AT82 1924 0000 0057 1851

Beneficiary Bank: Meinl Bank AG, Bauernmarkt 2. A-1010

Vienna, Austria

Routing code: 19240

SWIFT: MEINATWW

Correspondent Bank: Deutsche Bank AG, Frankfurt am Main,

Germany

BIC/SWIFT: DEUT DE FF

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, місто Київ, вулиця Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) на користь Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Горького,2; ідентифікаційний код 14309787) судовий збір у розмірі 3 524,00 грн (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні 00 копійок).

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.08.2018.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ