ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2018 року Справа № 904/148/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Вечірко І.О., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

Учасники справи:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ

представник: Беседін В.І., довіреність №010-00/5790 від 29.12.2017, адвокат;

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

представник: Зеркін А.С., довіреність №112/81 від 21.05.2018, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/148/18 (суддя Петренко Н.Е., повне рішення складено 05.04.2018)

про стягнення 996 000, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення господарського суду.

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" боргу у сумі 996 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як новий кредитор за договором №3357 про уступку права вимоги від 30.06.2004 має право вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 996 000,00 грн, встановленої рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 05.12.2000 у справі №6/627.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 (суддя Петренко Н.Е.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість у сумі 996 000,00 грн та судовий збір - 14 940,00 грн.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю та правомірністю заявлених позовних вимог, а також відсутністю підстав вважати позовну давність, про застосування якої заявлено відповідачем, такою, що сплинула.

Доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду від 27.03.2018 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- суд дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову, ігноруючи доводи Відповідача щодо пропуску Позивачем позовної давності, оскільки договір набув чинності 20.07.2004, що є підставою для відмови в позові;

- висновки суду, які ґрунтуються на ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі №10/89, жодним чином не вказують на наявний факт укладеного між сторонами договору про відстрочення погашення боргу, така ухвала не містить інформації, яка б прямо вказувала на наявність факту відстрочки погашення боргу, що є предметом даного договору;

- матеріалами справи не доведено укладення сторонами договору №32 від 14.01.2005, Позивач не надав примірника такого договору, посилаючись на його відсутність, тобто не доведений факт відстрочення сплати боргу, який суд визнав встановленим;

- правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду, а саме так слід розглядати описову частину ухвали суду у справі №10/89.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г., суддів Вечірко І.О., Чимбар Л.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/148/18, розгляд справи призначений у судовому засіданні на 06.06.2018.

06.06.2018 розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням члена колегії судді Чимбар Л.О. у відрядженні, про що в справі наявна інформаційна довідка.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2016 судове засідання у справі призначено на 20.06.2018.

У судовому засіданні 20.06.2018 було оголошено перерву до 04.07.2018.

У зв'язку з відрядженням судді - доповідача Антоніка С.Г. по справі здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/148/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Вечірко І.О., Чимбар Л.О.

05.07.2018 у зв'язку з відрядженням судді Чимбар Л.О. по справі здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/148/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Вечірко І.О., Орєшкіної Е.В. та прийнято зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 05.07.2018. Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 06.08.2018 на 11:00 год.

Письмових заяв в строки, встановлені ст. ст. 38, 205 Господарського процесуального кодексу України щодо відводу колегії суддів не надходило.

У судовому засідання 06.08.2018 повноважний представник Відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також підтримав позицію, викладену у поданих раніше до суду додаткових поясненнях (від 18.06.2018 та від 19.06.2018, а.с. 169-170, 176-178), а саме: заборгованість на суму 996000,00 грн в бухгалтерському обліку Відповідача відсутня; договір №32 від 14.01.2005 досліджений не був, тому твердження Відповідача про пропуск позовної давності є обґрунтованими; договір про уступку права вимоги №3357 від 30.06.2004 суперечить приписам ст. 512 Цивільного кодексу України, бо можливість переуступки виконання судового рішення іншій особі законодавством не передбачена; спосіб виконання рішення у справі №6/627 від 05.12.2000 не передбачав стягнення коштів з Відповідача, що виключає можливість нового кредитора звернутися з позовною заявою про стягнення коштів з боржника.

Повноважний представник Позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Підтримав позицію, викладену у раніше поданому відзиві на апеляційну скаргу (30.05.2018), а саме: Відповідач не заперечує факту укладення договору про уступку права вимоги та наявності заборгованості у сумі 996000,00 грн, підстави для зняття з обліку заборгованості Відповідачем не зазначено; відлік позовної давності почався після спливу строку відстрочки погашення заборгованості, визначеного в договорі про погашення заборгованості №32 від 14.01.2005 (з 15.01.2015) та встановленого рішенням суду у справі №10/89 (ухвала від 21.07.2005), тому позов поданий в межах трирічного строку позовної давності.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

30.06.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" як первісним кредитором і Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" як новим кредитором, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Позивач), був укладений договір №3357 про уступку права вимоги (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 ст. 1 Договору первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне первісному кредиторові, на стягнення заборгованості, встановленої рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області №6/627 від 05.12.2000 про примусове звернення стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - Відповідач) на користь первісного кредитора в сумі 996 000,00 грн.

За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в 1.1 цієї угоди.

Відповідно до п. 2.2. Договору новий кредитор зобов'язаний протягом 10 днів із дати виконання на його користь зобов'язання боржником письмово повідомити первісного кредитора про таке виконання з зазначенням дати, суми і форми виконання із додаванням завірених новим кредитором копій документів.

Відповідно до п. 3.1. Договору первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору.

Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цим договором протягом 10 днів з дати набрання чинності цим договором (п. 3.2. Договору).

Доказів щодо передачі новому кредитору документів що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору, крім рішення арбітражного суду, та доказів вчасного повідомлення боржника в строки, визначені цим договором, суду не надано.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Договору він укладається на виконання умов договору про погашення заборгованості №3358 від 30.06.2004 і набуває чинності з дати здійснення останнього платежу ВАТ "Криворіжсталь" відповідно до п. 2.2 договору про погашення заборгованості, укладеному між первісним та новим кредитором від 30.06.2004 №3358.

Відповідно до п.2 договору №3358 від 30.06.2004 сторони домовились, що Відкрите акціонерне товариство "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" зобов'язалось погасити заборгованість Позивачу в сумі 448575,47 євро, що випливає з обслуговування кредитних угод №№ 16/20-56, 16/21-57, 16/19-58, в національній валюті України наступним чином:

2.1. Погашення заборгованості в сумі 996000,00 грн (в подальшому «Сума 1» відбувається шляхом передачі права вимоги згідно з Договором про уступку права вимоги №3357 від 30.06.2004, який вступає в силу з дати виконання боржником вимог п. 2.2.

2.2. Погашення залишку заборгованості здійснюється шляхом перерахування на рахунок Позивача двома платежами протягом 60 днів з моменту підписання цього Договору, а саме: перший платіж здійснюється у сумі 1000 000,00 грн - в подальшому «Сума 2»; другий платіж здійснюється в сумі, яка встановлюється наступним чином: від суми заборгованості, зазначеної в п.1 віднімається «Сума 1» (в еквіваленті євро на дату другого платежу) та віднімається «Сума 2» (в еквіваленті євро на дату його здійснення) * курс на дату здійснення другого платежу.

Позивач надав докази погашення первісним кредитором заборгованості шляхом перерахування на рахунок Позивача коштів у розмірах, визначених п. 2.2 ст. 2 Договору про погашення заборгованості, а саме: платіжні документи від 06.07.2004 на суму 1 000 000,00 грн, від 22.07.2004 на суму 936 510,87 грн. Тобто за умовами договору №3357 про уступку права вимоги він набирає чинності з 22.07.2004, кінцевий строк його дії сторонами не встановлений.

23.06.2016 Позивачем на адресу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" було надіслано вимогу №016-00/2665 від 21.06.2016 про погашення заборгованості в сумі 2997700,00 грн.

В тексті вимоги Позивачем зазначено, що визначена заборгованість складається із суми боргу - 2001700,00 грн, що виникла із угоди про уступку права вимоги №830 від 10.02.2004, укладеної між кредитором та КДГМК «Криворіжсталь», згідно з умовами якої КДГМК «Криворіжсталь» уступив банку право вимоги на стягнення з ВАТ «Північний ГЗК» заборгованості в сумі 2001700,00 грн; а також заборгованості в сумі 996 000,00 грн, що виникла із договору про уступку права вимоги №3357 від 30.06.2004.

Також банк зазначає, що відповідно до умов договору про погашення заборгованості №32 від 14.01.2005, укладеного між сторонами, що було встановлено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі №10/89, сторони погодили, що Відповідачу надається відстрочка погашення заборгованості строком на 10 років до 14.01.2015.

Оскільки заборгованість в сумі 2997700,00 грн станом на 01.06.2016 залишилася не погашеною, Позивач звернувся із зазначеною вимогою до Відповідача та з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність же судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Проте, виходячи зі змісту Договору його предметом є уступка права вимоги боргу, встановленого рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 05.12.2000 у справі №6/627 про примусове звернення стягнення на майно Відповідача на користь ВАТ «Криворізький гірничо - металургійний комбінат «Криворіжсталь» в сумі 996000,00 грн.

Таким чином, умовами Договору новому кредитору - Позивачу фактично надано право вимагати від Відповідача належного та реального виконання рішення суду зі зміною способу такого виконання.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у матеріальному зобов'язанні за договором цесії, вирішується виключно судом, який прийняв відповідне судове рішення, у порядку, передбаченому ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підсумовуючи наведене, заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Отже, при укладенні договору уступки права вимоги Позивач та первісний кредитор, не замінюючи кредитора у зобов'язанні, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не зазначаючи в договорі із якого саме зобов'язання виникли вимоги до відповідача (вказане можливе встановити лише з рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 05.12.2000 у справі №6/627, що звернено стягнення на майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за договорами поставки №7/189 від 08.01.1997 та №745 від 20.03.1998), фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення та спосіб виконання, рішення суду, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 у справі №923/945/13, у постанові Верховного Суду №923/607/16 від 05.04.2018.

Крім того, як зазначалось, рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 05.12.2000 у справі №6/627 було звернено стягнення на майно Відповідача на користь «Криворізького державного гірничо - збагачувального комбінату «Криворіжсталь» на суму 7524763,19 грн, в які увійшла спірна сума 996000,00 грн. Тому, повторне стягнення одного і того ж боргу нормами законодавства не передбачено.

Отже, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на порушення судом норм матеріального права суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги та відповідно до п.4 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо застосування позовної давності апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку. Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, як встановлено апеляційним судом вище, заборгованість відповідача перед первісним кредитором була стягнена за рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 05.12.2000 у справі №6/627 шляхом звернення стягнення на майно Відповідача на користь «Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату «Криворіжсталь» на суму 7524763,19 грн. Рішення суду виконується в порядку, встановленому законом, та позовна давність щодо виконання рішення суду не застосовується.

При цьому першочерговим для суду є з'ясування правомірності заявлених позовних вимог. Тобто, позовна давність застосовується судом в разі спливу відповідного строку, наявності заяви та встановлення судом правомірності заявлених позовних вимог.

Як зазначалось, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому заява Відповідача про її застосування, судом відхиляється.

Щодо доводів позивача апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України підставами звільнення від доказування є обставини (преюдиціальні факти), встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України (яка була чинною до 15.12.2017), положення якої аналогічні положенням ч.3 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції, судове рішення приймається за результатами розгляду справи по суті судом першої інстанції.

Тому факти, зазначені судом в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі №10/89 про залишення позову без розгляду не можуть розглядатися як преюдиціальні, бо суд в цій справі не розглядав спір по суті, отже не встановлював фактів, а описав тільки доводи сторін, в тому числі щодо надання відповідачем договору №32 від 14.01.2005, однією із умов якого була згода кредитора надати боржнику відстрочку погашення заборгованості до 14.01.2015.

В матеріалах справи №904/148/18, як і оглянутих судом матеріалах справи №10/89, договір про погашення заборгованості №32 від 14.01.2005 відсутній, сторонами як доказ у справі для дослідження не наданий, посилаючись на його відсутність у обох сторін. Отже, посилання позивача на умови цього договору безпідставні.

З урахуванням вище зазначених обставин та положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі щодо дискреції суду у господарському процесі, апеляційний суд не надає оцінку договору про погашення заборгованості №32 від 14.01.2005 у справі №904/148/18, а висновок суду першої інстанції щодо відліку позовної давності з дати відстрочення погашення заборгованості (до 14.01.2015), про що узгоджено сторонами в тексті зазначеного договору, є передчасним, бо не ґрунтується на принципах, закріплених у ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати по справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/148/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/148/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про стягнення 996 000,00 грн відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги - 22410,00 грн (двадцять дві тисячі чотириста десять грн), про що видати наказ.

Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 13.08.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.О. Вечірко