ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. Справа № 922/3890/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І. В., суддя Шевель О. В.

при секретарі судового засідання Марченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лозинського Олега Валентиновича (вх. №1509 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 04.07.2018 у справі № 922/3890/17 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Бринцевим О.В., повне рішення складено 05.07.2018),

за позовом Фізичної особи-підприємця Лозинського Олега Валентиновича, м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця Кузнецової Карини Миранівни, м.Харків,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ФОП Лозінський О.В. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ФОП Кузнецової К.М. про визнання недійсним договору поставки від 18.11.2016.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.07.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що господарський суд неправильно дослідив та оцінив надані позивачем докази, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти рішення, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що надана позивачем специфікація є належним, допустимим і достатнім доказом, який підтверджує не підписання позивачем специфікації до договору та не досягнення між сторонами згоди щодо предмету договору. Посилання відповідача на те, що підписаний сторонами лист-меню є специфікацією не відповідає дійсності, документ «Специфікація» та «лист-меню» є різними документами. Як зазначив апелянт, різність в оформленні документів та в різності заголовків в документах свідчить про те, що це різні документи.

Крім того, на думку скаржника, сторони договору, не підписавши специфікацію до договору, не досягли згоди щодо предмету договору постачання.

20.08.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6471), однак колегія суддів залишає його без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Лозинського Олега Валентиновича на рішення Господарського суду Харківської області від 04.07.2018 у справі № 922/3890/17, встановлено відповідачу строк до 13.08.2018 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту.

Проте, відповідачем відзив подано до суду 20.08.2018, тобто після встановленого судом строку і до нього не надано клопотання про поновлення пропущеного строку.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 27.07.2018.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали та встановлено судом першої інстанції, 18.11.2016 між ФОП Кузнецовою К.М., постачальником, та ФОП Лозінським О.В., покупцем, укладено договір поставки, згідно з яким постачальник зобов'язався поставляти товар торгової марки "Смачний світ випічки", що підтверджена свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 212499 від 10.06.2016, а покупець зобов'язався приймати і оплачувати його.

Згідно з п.1.3. договору ціни і перелік товарів, що поставляються визначаються згідно з додатком №1 (специфікація), який узгоджується і підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.2. договору загальна вартість договору становить суму всіх підписаних сторонами товарно-транспортних накладних до даного договору.

Оплата за товар здійснюється готівкою в касу постачальника в день отримання товару і підписання товарно-транспортних накладних (п.3.3. договору).

У п.4.1. договору сторони домовились, що якість товару повинна відповідати санітарному законодавству та вимогам стандартів, забезпечувати безпеку життя, здоров'я споживачів, відповідати вимогам, прийнятим при поставках даного товару в Україні та забезпечувати його використання за прямим призначенням. Товар, що постачається має відповідати всім нормам та стандартам, встановленим в Україні для даної групи товарів та супроводжуватись необхідною документацією, підтверджуючою його якість.

Відповідно до п.5.2.3. договору покупець зобов'язується здійснювати закупівлю товару, передбаченого п. 1.2. і п.1.3, цього договору, тільки у постачальника.

Згідно з п.5.2.4. договору покупець зобов'язується для виключення введення в оману споживача з асортиментом і якістю торгової марки "Смачний світ випічки" не закуповувати товар, передбачений п. 1.3. цього договору, в інших постачальників для його подальшої реалізації у Буфеті.

Відповідно до п.8.3. договору в разі порушення термінів оплати, передбачених п.3.2 договору, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.8.7. договору в разі виявлення постачальником в Буфеті покупця реалізації товару, передбаченого п.1.2. цього договору, іншої торгової марки закупленого у іншого постачальника, постачальник про це порушення договірних зобов'язань складає акт.

Згідно з п.8.8. договору за кожен випадок виявлення постачальником порушення договірних зобов'язань з боку покупця, передбачених п. 5.2.4. та п.8.6 цього договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 1000 грн протягом 3-х днів.

У разі односторонньої відмови покупця від виконання цього договору, він виплачує постачальнику штраф у розмірі 100 000 грн (п.8.9. договору).

Пунктом 6.1. договору визначено, що договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 18.11.2017.

Відповідно до п. 6.2 договору дія цього договору розповсюджується на весь строк дії договору оренди на це приміщення (зі всіма наступними пролонгаціями), укладеного покупцем з "Харківською міською клінічною лікарнею №2" та автоматично продовжується, як тільки покупець пролонгує даний договір оренди.

Згідно з п.7.1 договору, договір може бути достроково припинено виключно за згодою сторін.

Як зазначає позивач, укладаючи договір постачання, відповідач надав позивачу для підписання замість специфікації (додаток до договору), яка є невід'ємною частиною договору, прайс-лист на двох аркушах, який і було підписано позивачем. За відсутністю підписаної специфікації до договору постачання, відповідач поставляв товар в кількості та за цінами погодженими з позивачем в телефонному режимі. Відповідач, шляхом обману, підписав специфікацію в односторонньому порядку та підпис позивача на прайс-листі видає за підписаною позивачем специфікацію до договору. Оформлення специфікації та прайс-листу відрізняється оформленням. В зв'язку з тим, що відповідач ввів позивача в оману щодо підписання специфікації до договору постачання, що є невід'ємною частиною договору, він вимагає від позивача купувати товар тільки у нього за даною специфікацією.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У пункті 3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких договорів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод (договорів) вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч.6 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Як вже зазначалось, 18.11.2016 між ФОП Кузнецовою К.М. та ФОП Лозінським О.В. укладено договір поставки, згідно з яким відповідач зобов'язався поставляти товар торгової марки "Смачний світ випічки", а позивач - приймати і оплачувати його. Ціни і перелік товарів, що поставляються визначаються згідно з додатком №1 (специфікація), який узгоджується і підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною цього договору.

В матеріалах справи наявний додаток №1к до договору поставки від 18.11.2016 на 7 аркушах та лист ФЛП Кузнецової К.М. "Смачний світ випічки" на 2 аркушах, який підписаний обома сторонами.

Позивач посилався на те, що додаток №1к до договору поставки від 18.11.2016 є специфікацією до договору, однак не підписувався ним, позивачем підписано лише прайс-лист ФЛП Кузнецової К.М. "Смачний світ випічки", який не є специфікацією. Відповідач, шляхом обману, підписав специфікацію в односторонньому порядку та підпис позивача на прайс-листі видає за підписаною позивачем специфікацію до договору.

У справі ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 було призначено технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи становлять наявні у справі аркуші документу (-ів) (т.І а.с. 81-87 та т.І а.с.88-89) єдине ціле, а саме документ під назвою "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація"? Проведення судової експертизи доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8А).

04.01.2018 до суду надійшло клопотання судового експерта від 02.01.2018 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи №26382 (за супровідним листом від 03.01.2018 №2/17екс). В своєму клопотанні судовий експерт зазначає, що під час вирішення завдання щодо встановлення цілого за частинами, відповідно існуючої методики, передбачено дослідження розірваних документів. На дослідження надані 9 аркушів без слідів розривів. В зв'язку з цим експерту не зрозумілий обсяг робіт, що необхідно провести.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.01.2018 роз'яснено судовому експерту, що відповідь на поставлене ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3890/17 питання, має містити інформацію стосовно способів створення документа під назвою "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація". А саме, інформацію про те, чи було цей документ створено шляхом складання первісно єдиного цілого документа? Або навпаки його було створено шляхом штучного механічного поєднання аркушів двох окремих документів (т. I, арк. с. 81-87 та т. I, арк. с. 88-89)? Відповідь на питання не передбачає дослідження розривів документу (-ів) за відсутністю таких. Натомість дослідженню підлягають інші ознаки, котрі можуть свідчити про способи створення названого документа, як матеріальні (механічні), так і нематеріальні (змістовні).

19.02.2018 до суду надійшло клопотання судового експерта від 15.02.2018 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи №26382 (за супровідним листом від 19.02.2018 №2/567екс). В своєму клопотанні судовий експерт просив суд сформулювати питання у відповідності до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.03.2018 сформульовані питання наступним чином:

1) За допомогою одного або декількох друкованих пристроїв виконаний текст документу "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація"?

2) Чи виготовлений (виконаний) документ "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація" у різний час?

3) Чи відповідає час виконання (друку) документа "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація" часу, зазначених на ньому підписів сторін?

4) Чи виконувався друк документа "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація" в один прийом (в одну закладку) послідовно від першого аркуша до останнього на якому містяться підписи сторін, або містить друковані пізніше фрагменти?

5) Чи проводилась заміна аркушів документа "Приложение №1 к договору поставки от 18.11.2016г. Специфікація"?

12.06.2018 до суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. надійшов лист від 05.06.2018 №26382 (вх. №916Н) в якому зазначено, що станом на 31.05.2018 оплата за проведення експертизи позивачем не здійснена, в зв'язку з чим судова-технічна експертиза документів №26382 знята з провадження без виконання.

Відповідачем до матеріалів справи надано копії видаткових накладних №46768, 346841 від 08.12.2016 на поставку позивачу товару. Позивачем також підтверджено, що відповідач поставляв йому товар в межах даного договору за його замовленнями згідно з п.2.2. договору в кількості та за цінами погодженими з ним. Тобто, сторонами вчинялись дії щодо виконання та визнання умов договору.

Жодних доказів звернення позивача до відповідача стосовно неузгодженості між ними предмету договору постачання позивачем до матеріалів справи не надано.

Обставини на які посилається апелянт стосовно обсягу та змісту специфікації, яка була узгоджена сторонами, за умови підтвердження обставин виконання договору та відсутності заперечень сторін щодо її не підписання, не може бути підставою для визнання договору недійсним в цілому.

Крім того, позивач посилається на те, що сторони не підписавши специфікацію, не досягли згоди щодо предмету договору постачання, що не відповідає положенням ст.638 ЦК України. Однак, визнання договору як неукладеного, згідно положень п.2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання.

В обґрунтування позовних вимог ФОП Лозинський О.В. посилається також на наявність між ним та відповідачем спору в Постійно діючому третейському суді при товарній біржі «Санвест» щодо стягнення з позивача штрафних санкцій в розмірі 228000,00 грн та використання відповідачем підробленої специфікації до договору.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обставинам щодо обсягу та асортименту продукції за договором поставки може бути надана оцінка в спорі, який стосується виконання умов договору, а не визнання його недійсним з даних підстав.

Отже, позивачем не доведено наявність обставин, з якими ст. 230 Цивільного кодексу України пов'язує можливість визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у даній справі, тому рішення Господарського суду Харківської області від 04.07.2018 у справі № 922/3890/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 254, 273, п.1 ч.1 статті 275, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лозинського Олега Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 04.07.2018 у справі № 922/3890/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 23.08.2018

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Тарасова І. В.

Суддя Шевель О. В.