ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1742/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Богатиря К.В.

Суддів: Таран С.В., Величко Т.А.

Секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Кшнясєва Л.В., за довіреністю;

від Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича - адвокат Корнишин Ю.О., за ордером;

від Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича - Осіпов І.І., за паспортом.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича

на рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року (суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М.; дата складання повного тексту: 23.09.2013 року; час і місце оголошення рішення: 16.09.2013 року о 10:20 год.; 65119, м. Одеса, пр. Шевченка, 29; Господарський суд Одеської області, зала судових засідань № 13)

по справі № 916/1742/13

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (правонаступник - Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради)

до Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича

про стягнення 131 166,92 грн.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент комунальної власності ОМР, Позивач), який відповідно до положення Про департамент комунальної власності Одеської міської ради, що затверджене рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384-VI, є правонаступником Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича (далі - ФОП Осіпов І.І., Відповідач), в якому просив суд стягнути з останнього на свою користь 131 166,92 грн., з яких:

- заборгованість по орендній платі у період з 01.10.2009 року по 21.02.2010 року в сумі 7 389,84 грн.;

- неустойка, нарахована відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, в сумі 123 777,08 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку Відповідача прийнятих на себе за Договором оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року зобов'язань в частині повної та своєчасної сплати орендної оплати, а також не звільненням Відповідачем приміщення після розірвання Договору оренди.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року по справі № 916/1742/13 (суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість по орендній платі у період з 01.10.2009 року по 21.02.2010 року в сумі 7 389,84 грн., неустойку в сумі 123 434,57 грн. та судовий збір в сумі 2 616, 49 грн.; в решті позову відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про неналежне виконання ФОП Осіповим І.І. договірних зобов'язань в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, у зв'язку з чим позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі задовольнив у повному обсязі.

В частині стягнення неустойки рішення мотивоване тим, що після розірвання Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року, Відповідач, як орендар, не звільнив приміщення за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 15, не виконав обов'язок повернення орендованого майна, що відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України тягне за собою нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Проте, суд задовольнив частково суму неустойки, посилаючись на власний розрахунок.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ФОП Осіпов І.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування усіх обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року по справі № 916/1742/13 та постановите нове рішення про відмову у задоволенні позову. Водночас ФОП Осіпов І.І. просив поновити пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на зазначене рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що судом першої інстанції було прийнято Позовну заяву з порушенням строків позовної давності, оскільки відповідно до статті 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені; п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Крім того, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норму матеріального права, оскільки ч. 6 ст. 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, ч. 6 цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

До того ж, апелянт посилається на Акт прийняття-передачі нежитлового приміщення від 04 липня 2009 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем до Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року, відповідно до якого Об'єкт оренди було повернуто Орендодавцю. У зв'язку з чим після підписання цього Акту будь-які правовідносини щодо Договору - припинились.

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент комунальної власності ОМР заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2012 року № 01-06/735/2012 «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України» неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності є неправильним (постанова Верховного Суду України від 20 березня 2012 року у справі № 40/117). Неустойка відповідно до ст. 785 ЦК України не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів ст. 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконаннія зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (неня). Крім того, Департамент зазначає, що 04 липня 2009 року між Позивачем та Відповідачем Акт прийняття-передачі нежитлового приміщення до Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року не укладався. З огляду на зазначене, Департамент просить колегію суддів апеляційну скаргу ФОП Осіпова І.І. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року по справі № 916/1742/13 - без змін, вважаючи його законим та обґрунтованим.

21 червня 2018 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшла заява ФОП Осіпова І.І. (вх №. 6495/15 від 21.06.2018р. Д4) у вигляді письмових доповнень до апеляційної скарги, відповідно до якої скаржник посилається на відсутність в матеріалах справи доказів його вини, а саме:

- відсутня Заява Осіпова І.І до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з проханням надання в оренду підвального нежитлового приміщення загальної площею 176,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса пл. Старосінна, 15;

- відсутній належним чином засвідчений і оформлений Договір оренди нежилого приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року з додатками;

- відсутні Витяги з Протоколу і Наказу (додатки до Договору оренди);

- відсутній Акт передачі Осіпову І.І. орендованого приміщення за адресою: м. Одеса пл. Старосінна, 15;

- Не укладання Осіповим І.І. Договору оренди нежилого приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року;

- Не використання Осіповим І.І. вказаного приміщення.

Більш детальніше доводи викладені у заяві (а.с. 178-180).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29 грудня 2015 року колегією суддів у складі головуючого судді Поліщук Л.В., суддів: Воронюка О.Л., Пироговського В.Т., апеляційну скаргу ФОП Осіпова І.І. прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.02.2016 року о 11:00 год., зобов'язано ФОП Осіпова І.І. надати до суду оригінал Акту прийняття-передачі нежитлового приміщення від 04 липня 2009 року. Одночасно скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11 лютого 2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.02.2016 року о 14:00 год..

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25 лютого 2016 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено до 15.03.2016 року та розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.03.2016 року об 12:30 год..

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року зупинено апеляційне провадження у справі № 916/1742/13 до розгляду справи № 17/165-09-5536 за позовом Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 15 792,95 грн..

В зв'язку зі звільненням суддів Воронюка О.Л. та Пироговського В.Т. з посади судді Одеського апеляційного господарського суду у відставку на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року № 3057/0/15-16 та від 19.12.2016 року № 3280/0/15-16 відповідно, по справі № 916/1742/13 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, яка відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2018 року розподілена складу колегії: головуючий суддя Поліщук Л.В., судді: Величко Т.А., Бєляновський В.В..

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10 травня 2018 року справу № 916/1742/13 прийнято до провадження у новому складі суддів; поновлено апеляційне провадження у справі за ініціативою суду та призначено розгляд апеляційної скарги на 21.06.2018 року о 10:00 год..

В судовому засіданні від 21 червня 2018 року апеляційним господарським судом протокольно проголошено перерву щодо розгляду апеляційної скарги до 12.07.2018 року о 12:00 год., про що під розписку повідомлено учасників справи.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Поліщук Л.В. у відрядженні, по справі № 916/1742/13 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, яка відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2018 року розподілена складу колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Бєляновський В.В., Величко Т.А..

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16 липня 2018 року справу № 916/1742/13 прийнято до провадження у новому складі суддів та призначено новий розгляд апеляційної скарги по суті у судовому засіданні на 06.08.2018 року о 10:30 год..

У зв'язку з перебуванням судді-члена колегії Бєляновського В.В. у відпустці, по справі № 916/1742/13 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, яка відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2018 року розподілена складу колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Величко Т.А., Таран С.В..

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03 серпня 2018 року справу № 916/1742/13, з призначеним розглядом на 06 серпня 2018 року о 10:30 год., прийнято до провадження у зміненому складі суддів.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2018 року оголошено перерву по розгляду апеляційної скарги ФОП Осіпова І.І. на рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року по справі № 916/1742/13 до 20.08.2018 року о 10:00 год. та зобов'язано ФОП Осіпова І.І. надати до Одеського апеляційного господарського суду в строк до 20 серпня 2018 року особисті письмові пояснення на питання, які зазначені в резолютивній частині цієї ухвали.

12 липня 2018 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшла заява ФОП Осіпова І.І. про зупинення провадження по справі, в якому заявник просить зупинити провадження по справі № 916/1742/13 до набрання законної сили рішення по справі за № 916/699/18 за позовом ФОП Осіпова І.І. до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання Договору оренди № 1/55 нежитлового приміщення від 04.07.2008 року недійсним. Клопотання обґрунтовано тим, що предметом розгляду по справі № 916/1742/13 є вимога Департаменту комунальної власності ОМР до ФОП Осіпова І.І. про стягнення заборгованості, яка виникла із Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року, укладеного між Сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку Відповідача прийнятих на себе за Договором оренди зобов'язань в частині повної та своєчасної сплати орендної оплати, а також не звільненням приміщення після розірвання Договору оренди. Між тим, предметом розгляду по справі № 916/699/18 є визнання недійсним Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року. Обидві справи, на думку скаржника, є взаємопов'язані, так як у справі № 916/699/18 оспорюється правомірність Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року, який є підставою для стягнення заборгованості по даній справі, і за результатами розгляду справи № 916/699/18 (набранням рішенням законної сили) будуть встановлені обставини, що вплинуть чи можуть вплинути на зібрання та оцінку доказів у даній справі і, відповідно, на кінцевий результат розгляду даної справи. Тому, на думку ФОП Осіпова І.І., розгляд даної справи є об'єктивно неможливим до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 916/699/18.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Кшнясєва Л.В. заперечувала проти задоволення заяви про зупинення провадження по справі № 916/1742/13 через її необґрунтованість та безпідставність.

Вищевказана заява ФОП Осіпова І.І. була розглянута судовою колегією в судовому засіданні 20 серпня 2018 року та за результатами її розгляду винесено ухвалу в протокольній формі, що відображено у протоколі судового засідання від 20 серпня 2018 року по справі № 916/1742/13.

Судовою колегією відмовлено ФОП Осіпову І.І. у задоволенні клопотання про зупинення провадження по даній справі, оскільки стороною не визначено, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справи № 916/699/18 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог по даній справі, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Більш того, у випадку визнання недійсним Договору оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04.07.2008 року, Відповідач не позбавлений права звернутися до суду про перегляд оскаржуваного рішення за нововиявленими обставинами в порядку 320 ГПК України.

Також, судова колегія зауважує, що порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

В судове засідання 20 серпня 2018 року до Одеського апеляційного господарського суду з'явився представник ФОП Осіпова І.І. - адвокат Корнишин Ю.О. та особисто Осіпов І.І., які апеляційну скаргу підтримали та просили суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року по справі № 916/1742/13 - скасувати та постановите нове рішення про відмову у задоволенні позову. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Кшнясєва Л.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив колегію суддів залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші заяви та клопотання до суду учасниками справи не заявлялись.

Вислухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, рішенням Господарського суду Одеської області від 27 січня 2010 року по справі № 17/165-09-5536 позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігора Ігоровича про розірвання договору оренди, виселення та стягнення грошових коштів задоволено у повному обсязі, зокрема:

- розірвано Договір оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04 липня 2008 року, укладений між Представництвом по управлінню комунальної власності Одеської міської ради (правонаступник - Департамент комунальної власності Одеської міської ради) та Фізичною особою-підприємцем Осіповим Ігорем Ігоровичем;

- виселено Фізичну особу-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича з нежилого приміщення підвалу, загальною площею 176,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 15, з подальшою передачею вказаного приміщення Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (правонаступник - Департамент комунальної власності Одеської міської ради);

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 14 676,38 грн. заборгованості по орендній платі та 1 116,57 грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2018 року, вказане рішення суду першої інстанції змінено в частині пункту 4 його резолютивної частини та викладено його в наступній редакції: «Стягнути з Відповідача на користь Позивача 10 676,38 грн. заборгованості по орендній платі та 1 116,57 грн. пені, 187,11 грн. державного мита, 181,00 грн. інформаційно-технічного забезпечення судового процесу». В іншій частині вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 червня 2018 року залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2018 року по справі № 17/165-09-5536.

Вищевказаними судовими рішенням встановлено, що 04 липня 2008 між Позивачем (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) було укладено Договір оренди нежилого приміщення № 1/55 (далі - Договір), відповідно до якого Відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення, для розміщення кафе, загальною площею 176,1 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Старосінна, 15, строком до 03 липня 2009 року.

Пунктами 2.2, 2.4 Договору передбачено, що за орендоване приміщення, Орендар повинен оплачувати Орендну плату, що становить за перший, після підписання Договору оренди, місяць 1 100 грн. (без врахування податку на додану вартість та індексу інфляції), та яку Орендар вносить щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його діяльності.

Пунктами 5.2, 5.3 Договору визначено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. У разі невнесення Орендарем орендної плати протягом трьох місяців з дати закінчення терміну платежу, Орендодавець має право відмовитися від Договору і вимагати повернення об'єкта оренди. У разі відмови Орендодавця від Договору оренди, Договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від Договору.

Проте, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, оскільки не сплачував орендну плату більш ніж три місяці, а оплатив її 08.10.2008 року на суму 4000 грн., 21.10.2008 року на суму 1 186,86 грн., 22.12.2008 року на суму 1 320 грн. та 22.09.2009 на суму 4000 грн., у зв'язку з чим у Відповідача виникла заборгованість у розмірі 10 676,38 грн..

Оскільки Відповідач порушував умови Договору в частині своєчасної та повної оплати, Позивач надіслав на адресу Відповідача повідомлення від 23.07.2009 року № 01-15/745 про відмову від Договору оренди, в якому просив оплатити заборгованість, пеню, та повернути орендоване приміщення, але воно було повернуто Позивачу органом поштового зв'язку, внаслідок спливу строку зберігання поштової кореспонденції.

Встановивши, що Відповідач систематично порушував умови Договору оренди та враховуючи волевиявлення Позивача на розірвання Договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для розірвання Договору оренди, виселення Відповідача із займаного ним приміщення та стягнення з Відповідача відповідних сум заборгованості та пені.

Суд касаційної інстанції погодився із такими висновками апеляційного суду, оскільки із встановлених ним обставин справи вбачається, що порушення Відповідачем взятих на себе Договірних зобов'язань встановлено судами, а відтак Договір підлягає розірванню в судому порядку та Відповідач повинен звільнити займане ним приміщення та оплатити Позивачу відповідні суми заборгованості та пені.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі де брали участь ті самі Сторони, а тому вони не повинні доводитися знову по даній справі.

Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості по орендній платі за Договором оренди у період з 01.10.2009 року по 21.02.2010 року в сумі 7 389,84 грн., судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Положенням про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384-VI, Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради і є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що після закінчення строку дії Договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов'язався у 15-ти денний термін передати Орендодавцю приміщення за Актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди.

Пунктом 4.10 Договору зазначено, що у випадку припинення дії цього Договору у зв'язку із закінченням строку чи дострокового розірвання Договору, Орендар сплачує орендну плату по день підписання Акту приймання-передачі приміщення.

Як встановлено судовою колегією, на час прийняття Господарським судом Одеської області оскаржуваного рішення по даній справі, а саме 16 вересня 2013 року, рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2010 року по справі № 17/165-09-5536 було чинне та станом на 09.02.2010 року набрало законної сили, тобто з 09.02.2010 року Договір оренди нежитлового приміщення № 1/55 від 04 липня 2008 року припинив свою дію.

При цьому, згідно з даних КП «Діловодство спеціалізованого суду», рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2010 року по справі № 17/165-09-5536 було оскаржено Відповідачем лише 24 грудня 2015 року, тобто минуло більше 2-х років з моменту винесення оскаржуваного рішення по даній справі. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2018 року по справі № 17/165-09-5536 змінено рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2010 року в частині стягнення заборгованості, оскільки суд першої інстанції не врахував здійснену Відповідачем оплату у розмірі 4 000 грн., у зв'язку з чим стягнув з Відповідача заборгованість за вирахуванням даної суми оплати. З іншими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодився. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 червня 2018 року залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2018 року по справі № 17/165-09-5536.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 785 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі.

Водночас, пунктом 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України за № 12 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» роз'яснено, що у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд, слід враховувати умови договору та спеціальні норми статті 795 ЦК України, в силу яких договір найму припиняється з моменту оформлення відповідних документів (актів), що підтверджують повернення наймачем предмета договору найму.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкту Договору оренди, тобто з моментом підписання Акту приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що Відповідач свої договірні зобов'язання щодо своєчасного і у повному обсязі внесення орендної плати не виконував, внаслідок чого у нього утворилася прострочена заборгованість по орендній платі перед Позивачем за період з 01.10.2009 року по 21.02.2010 року в сумі 7 389,84 грн..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Департаменту про стягнення з ФОП Осіпова І.І. заборгованості по орендній платі в сумі 7 389,84 грн. є обґрунтованими і правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Щодо стягнення неустойки, нарахованої Позивачем відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України в сумі 123 777,08 грн. за період прострочення Відповідачем повернення приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 785 ЦК України передбачено, що у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 3 частини 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України за № 01-06/735/2012 від 29.05.2012 року «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України» роз'яснено, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Отже, можливість притягнення Відповідача до відповідальності у вигляді сплати на користь Позивача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим приміщенням після припинення Договору і до виконання обов'язку повернути майно вбачається з приписів законодавства та встановлених судом обставин справи.

Проте, матеріали справи не містять доказів повернення Відповідачем орендованого приміщення за Актом приймання-передачі, як то передбачено п. 4.7. Договору оренди, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що починаючи з 25.02.2010 року, Відповідач без правових підстав займав орендоване підвальне приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 15.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично таке повернення відбулося 06 лютого 2013 року в порядку примусового виконання рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2010 року по справі № 17/165-09-5536 в частині виселення ФОП Осіпова І.І. з нежилого приміщення підвалу, загальною площею 176,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 15, що підтверджується Актом державного виконавця від 06 лютого 2013 року, відповідно до якого приміщення звільнено від боржника та його майна (а.с. 16).

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з Відповідача неустойки за користування орендованим приміщенням.

Перевіривши розрахунок неустойки, здійснений судом першої інстанції, судова колегія констатує його правомірність та обґрунтованість, у зв'язку з чим погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Департаменту щодо стягнення з Відповідача неустойки в розмірі подвійної орендної плати за період прострочення повернення приміщення в сумі 123 434,57 грн..

На думку судової колегії, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, які фактично повторюють його доводи, викладені у запереченнях на позов і яким місцевий суд дав належну оцінку, на переконання колегії суддів не підтверджують помилковість прийнятого місцевим господарським судом рішення, а тому не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

Доводи, на які посилається Відповідач в апеляційній скарзі, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а також встановленими Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 18 червня 2018 року обставинами під час перегляду у касаційному порядку постанови Одеського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2018 року по справі № 17/165-09-5536.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 18.06.2018 року зазначив, що доводи Відповідача про те, що Договір оренди він не підписував, так як на момент його укладення, знаходився за межами України, що підтверджується його закордонним паспортом, а тому об'єкт оренди він не займав та ним не користувався, є безпідставними та спростовуються дослідженими судами доказами. Крім того, у апеляційній скарзі Відповідач визнав, що ним було укладено Договір оренди № 1/55 від 04.07.2008 року, а об'єкт нерухомості він за власної ініціативи намагався 29.07.2009 року повернути Позивачу за відповідним Актом приймання-передачі.

Результати розгляду апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

За змістом ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та наданим доказам, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Осіпова Ігоря Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2013 року по справі № 916/1742/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано судом 22.08.2018р.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран

Суддя Т.А. Величко