ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2018 року м. Дніпро Справа № 904/7316/17
Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Пархоменко Н.В.,

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017, ухвалене суддею Ніколенко М.О., повний текст складено 14.08.2017, у справі № 904/7316/17

за позовом Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради"

до

відповідача-1: Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради"

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Любимівка"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Дніпропетровська обласна рада

за участю керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3

про визнання права користування на землю

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради про:

- визнання за Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" права постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1.

- визнання дійсним договору № 24/27/04 від 27.04.2016 про спільну обробку земельної ділянки, укладеного між Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівка".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017 у справі № 904/7316/17 позов задоволено частково; визнано за Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" право постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1; в решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що Ігренська психоневрологічна лікарня за Актом на право користування землею отримала в постійне користування земельну ділянку площею 585,7 га. У жовтні 1953 року на земельній ділянці у кількості 527 га, що знаходиться в сільці ім. К.Маркса Дніпропетровської області, шляхом виділення з Ігренської психоневрологічної лікарні було створено Підсобне сільське господарство Ігренської психоневрологічної лікарні. За викладеного, суд дійшов висновку, що Підсобне сільське господарство Ігренської психоневрологічної лікарні набуло прав на земельну ділянку, на базі якої його і було створено. Станом на день розгляду справи правонаступником Ігренської психоневрологічної лікарні є Комунальний заклад "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради"; правонаступником Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні є Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради. Таким чином, за висновком суду першої інстанції, Комунальному підприємству "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради", як юридичній особі, що утворилась шляхом виділення з іншої юридичної особи - Комунального закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради", належить право постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева 1. У вимогах про визнання дійсним укладеного між Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівка" договору №24/27/04 від 27.04.2016 про спільну обробку земельної ділянки судом відмовлено з огляду на невідповідність такої вимоги установленим законом способам захисту прав та законних інтересів.

Дніпровська міська рада як особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої прийнятим рішенням суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, подала апеляційну скаргу про скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017 у справі № 904/7316/17 в частині задоволених позовних вимог та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Дніпровська міська рада зазначає, що судом порушено право Дніпровської міської ради на доступ до правосуддя, оскільки позовна заява Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" була розглянута без залучення її як учасника процесу. Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За доводами Дніпровської міської ради, як вбачається з оскаржуваного рішення, спірна земельна ділянка перебуває в комунальній власності, тоді як місцевий господарський суд, приймаючи рішення про визнання за позивачем права постійного користування землею фактично підмінив повноваження органів місцевого самоврядування та виконавчої влади та здійснив розпорядження спірною земельною ділянкою. Апелянт вважає, що Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" не є правонаступником Ігренської психоневрологічної лікарні та не може мати право постійного користування на земельну ділянку на підставі державного акту, виданого Ігренській психоневрологічній лікарні 04.12.1957. Окрім того, Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" не вчиняло жодних дій щодо оформлення чи переоформлення права постійного користування спірною земельною ділянкою. Апелянт посилається, що між позивачем та відповідачем (Комунальним закладом "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради") будь-яких спірних правовідносин щодо права постійного користування земельною ділянкою взагалі не існувало, а позов у даній справі ініційовано з метою ухилення від передбаченої законодавством процедури щодо переоформлення права постійного користування. У разі, якщо позивач вважав, що його право порушено, він мав змогу звернутися з позовом до суду раніше, оскільки позивач та відповідач знаходяться за однією адресою, а позивачу протягом багатьох років відома ситуація, що склалася навколо земельної ділянки. Апелянт вважає доречним застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що у жовтні 1953 року на земельній ділянці у кількості 527 га, що знаходиться в сільці ім. К.Маркса Дніпропетровської області, шляхом виділення з Ігренської психоневрологічної лікарні було створено Підсобне сільське господарство Ігренської психоневрологічної лікарні. Земельна ділянка в розмірі 497 га була фактично передана в користування Підсобному господарству і Підсобне господарство було підзвітним та підконтрольним Ігренській психоневрологічній лікарні. В подальшому, на підставі розпорядження № 211р від 29.05.1995 Виконавчим комітетом Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська зареєстровано Статут Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного клінічного психоневрологічного центру. За доводами позивача, законодавство, чинне у той час, не містило норми права, які регулюють майнові правовідносини підприємств у разі заснування одного підприємства на частині майна іншого (виділення з юридичної особи). Виходячи з загальних принципів права, та змісту ст. ст. 13-19 ЦК УРСР 1922 року, позивач вбачає за можливе дійти висновку, що юридична особа, створена на частині майна іншої юридичної особи, самостійно володіє, користується та визначає юридичну долю майна, на яке вона набула прав під час створення. Така юридична особа може бути позбавлена прав на майно лише на підставах, у спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством. А відтак, Підсобне сільське господарство Ігренської психоневрологічної лікарні набуло прав на земельну ділянку, на базі якої його і було створено. За твердженням позивача, чинне на час передачі земельної ділянки законодавство не передбачало обов`язкової державної реєстрації такої передачі прав на земельну ділянку. У свою чергу, Держгеокадастр (Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) має дані про те, що за Комунальним Підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної Ради", перебувають на обліку 532,0 га земель, з них - 513 га - землі сільськогосподарського призначення. За таких обставин позивач вважає, що позовні вимоги про визнання права постійного користування на земельну ділянку площею 497 га є обґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду у даній справі законним.

02.08.2018 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

19.06.2018 до апеляційного господарського суду від Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 надійшла заява про вступ прокурора у справу. У заяві зазначено, що на розгляді у Дніпропетровській місцевій прокуратурі №3 знаходиться лист Управління захисту економіки в Дніпропетровській області щодо можливих порушень Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" вимог земельного, бюджетного законодавства під час використання земельної ділянки площею понад 400 га, що знаходиться по вул. Бехтерева, 1, м. Дніпро. Під час розгляду листа встановлено, що відповідно до акту перевірки управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки по вул. Бехтерева, 1, м. Дніпро, встановлено порушення вимог земельного законодавства Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" під час використання земельної ділянки. Так, встановлено порушення вимог ст. 125 ЗК України, укладення Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" з ТОВ "Любимівка" договору про спільну обробку земельної ділянки від 27.04.2016 №24/27/04 з порушеннями вимог чинного законодавства. Враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у нього відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовами, апеляційними скаргами, заявами про вступ у справу з питань передачі у користування земельних ділянок, а також їх повернення, виникла необхідність вступу прокурора у справу. Підставою для представництва прокурором в суді інтересів держави є порушення майнових інтересів держави щодо володіння та розпорядження спірною землею, порушення встановленого законодавством порядку набуття прав на землю. Необхідність захисту інтересів держави полягає в тому, що правильне і своєчасне вирішення справ за позовами у сфері земельних відносин та дотримання визначеного законодавством порядку набуття прав на земельні ділянки має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері землекористування та запобігання порушенням у цій сфері та поновленні майнових інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, яка надана у користування з порушенням вимог чинного законодавства.

20.06.2018 до апеляційного господарського суду від Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Дніпропетровська місцева прокуратура №3 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Дніпропетровська місцева прокуратура №3 зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності. Згідно з вимогами чинного законодавства уповноваженим органом на розпорядження спірною земельною ділянкою є Дніпровська міська рада. Разом з цим, усупереч вимогам ст. 24 ГПК України (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) Дніпровську міську раду, як розпорядника землі та орган влади, уповноважений на здійснення функцій держави у спірних відносинах, не було залучено до участі у справі в якості відповідача, не дивлячись на те, що оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується прав та обов`язків вказаного органу, і ця обставина є порушенням норм процесуального права, що тягне за собою безумовне скасування рішення суду. За доводами Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3, з матеріалів справи вбачається, що 04.12.1957 Ігренській психолікарні, правонаступником якої є Комунальний заклад "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради", видано державний акт на право постійного користування землею площею 585, 7 га, про що внесено запис в державну книгу реєстрації землекористувань за № 3 від 04.12.1957. Судом першої інстанції зроблено висновок, що Комунальному підприємству "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради", як юридичній особі, що утворилась шляхом виділення з іншої юридичної особи, - Комунального закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради", належить право постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1. Проте, усупереч ст.ст. 34, 43 ГПК України (в редакції на момент винесення оскаржуваного рішення суду) у матеріалах справи відсутні докази утворення КП "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" шляхом виділення з іншої юридичної особи - Комунального закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради", наявності між ними відносин правонаступництва, розподільчого балансу, наявності правових підстав для переходу права користування земельною ділянкою. Крім того, пунктом 6 рішення Дніпропетровської міської ради від 27.09.2006 №130/4 акт на право користування землею, виданий Ігренській психолікарні, від 04.12.1957 визнано таким, що втратив чинність. Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звертає увагу на те, що як Земельним кодексом 1922 року, так і чинним Земельним кодексом України (ст. 125), передбачено, що право користування землею виникає з моменту державної реєстрації. У зв`язку з чим, на думку Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3, висновки суду, що законодавство не передбачало обов`язкової державної реєстрації передачі прав на землю, суперечать вказаним нормативно-правовим актам. Враховуючи зазначене, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази виникнення права користування земельною ділянкою площею 497 га у Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради". Документи, на які посилається позивач, зокрема, декларації з плати за землю, дані Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку землі для розрахунку плати за землю, довідка статистичної звітності 6-зем, статути - не є документами, які надають право користування землею. Судом не перевірено чи є спірна земельна ділянка об`єктом цивільних прав у розумінні статей 79, 79-1 Земельного кодексу України, чи сформовано вказану земельну ділянку, чи присвоєно їй кадастровий номер, її точне місце розташування, чи винесено межі спірної земельної ділянки в натурі, її статус, тощо. Суд обмежився лише встановленням площі земельної ділянки, а відтак, за рішенням суду взагалі неможливо встановити, на яку саме земельну ділянку визнано право користування на підставі рішення суду.

За наведеного, Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 вважає, що рішення суду, прийняте у цій справі, ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, зокрема ст.ст. 12, 83, 122, 125 Земельного кодексу України, ст.24, 34, 43, 82 ГПК України (в редакції на момент винесення оскаржуваного рішення суду), що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

31.07.2018 до апеляційного господарського суду від Дніпровської міської ради надійшли пояснення по справі. Окрім доводів, наведених в апеляційній скарзі, Дніпровська міська рада додатково зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою припиняється у разі реорганізації землекористувача, оскільки земельне законодавство не передбачає автоматичного переходу права постійного користування до юридичної особи, яка утворилася у процесі реорганізації. Право постійного користування за спірним державним актом припинилось в силу закону відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України.

Відповідач-1 у клопотанні, що надійшло до апеляційного господарського суду 25.05.2018, просив розглядати справу без участі його повноважного представника на підставі документів, що містяться в матеріалах справи, та у відповідності до діючого законодавства.

Відповідач-2 відзив на апеляційну скаргу не надав, посилаючись, що його подання є правом, а не обов`язком сторони, просить розглянути справу за його відсутності.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала.

Позивач, відповідачі-1,2, третя особа у судові засідання, призначені для розгляду апеляційної скарги, явку своїх повноважних представників не забезпечили; про дату, час та місце проведення судових засідань апеляційним господарським судом у даній справі повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (позивача а.с. 120, 127, 182, 184, т. 1; відповідача-1 а.с. 119, 121, 165, 181, т. 1; відповідача-2- а.с. 191, т. 1; третьої особи а.с. 78, 118, 135, 180, т. 1), якими означеним учасникам справи направлені копії відповідних ухвал суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.05.2018, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Білецької Л.М., Чередка А.Є., відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Дніпропетровську обласну раду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.05.2018 розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 06.06.2018.

У судовому засіданні 06.06.2018 оголошено перерву у судове засідання на 20.06.2018.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 залучено до участі у справі в якості відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Любимівка", розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 06.08.2018 о 11:00 год.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Пархоменко Н.В. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018).

У судовому засіданні 06.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення представників апелянта та прокурора, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, заслухавши виступи представників апелянта та прокурора у судових дебатах, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за Актом на право користування землею від 04.12.1957, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської районної, міської Ради депутатів трудящих (а.с. 31-32, т. 1), Ігренській психолікарні Дніпропетровської області в постійне користування відведено 585,7 га землі згідно з накресленим планом і описом меж.

Із загальної площі відведених земель за станом на 01.12.1957 було: орних земель (рілля, городи та залежі) 416,7 га, сіножатей - ____ га, пасовищних 37,0 га, садів, виноградників 46, 1 га та інших угідь 85,9 га.

Складовою Акту є план земель, наданих в постійне користування Ігренській психолікарні.

В Акті на право користування землею зазначено про те, що відведені землі повинні використовуватись за призначенням; передача землі іншому землекористувачеві може провадитись лише в установленому законом порядку.

Відповідно до даних Акту на право користування землею це землекористування записано в державну книгу реєстрації землекористувань за № 3 в дату видачі Акту, а саме: 04.12.1957.

В Акті наявна інформація про внесення доповнень до Акту на право користування землею, однак дані про те, коли вносились зміни у відповідне землекористування та про те, що відповідні зміни у землекористовуванні зареєстровані у встановленому порядку, в Акті відсутні.

27.09.2006 Дніпропетровською міською радою (сесія V скликання) прийнято рішення № 130/4 "Про надання земельної ділянки по вул. Бехтерева, 1 у постійне користування Комунальному закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня", , по фактичному розміщенню будівель та споруд лікарні" (а.с. 87-89, т. 1).

Відповідно до цього рішення згідно з чинним законодавством України, на підставі п. 105 додатка до рішення міської ради від 08.12.04 № 383/22 "Про надання згоди на розроблення проектів відведень земельних ділянок по фактичному розміщенню об`єктів", листа-замовлення Комунального закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" та розглянувши проект відведення земельної ділянки, міська рада, у тому числі, вирішила:

Затвердити проект відведення земельної ділянки (план земельної ділянки додається) площею 34, 9651 га (кадастровий номер :09:314:0022), складений ТОВ "Бізнес-Експерт", і надати її у постійне користування Комунальному закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" по фактичному розміщенню будівель та споруд лікарні за адресою: вул. Бехтерева, 1 за рахунок земель, раніше наданих у постійне користування Ігренській психолікарні, код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.12.5 (охорона здоров`я та соціальні послуги) (пункт 1 рішення).

Акт на право користування землею від 04.12.1957, виданий Ігренській психолікарні виконавчим комітетом Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих, вважати таким, що втратив чинність (пункт 6 рішення).

Дніпропетровському міському управлінню земельних ресурсів на підставі цього рішення організувати виконання робіт з внесення необхідних змін у земельно-кадастрову документацію та з підготовки Державного акта на право постійного користування землею і видачі його землекористувачу (пункт 7 рішення).

Дніпровська міська рада посилається на ті обставини, що Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" не є правонаступником Ігренської психолікарні, окрім того, право постійного користування за вищевказаним державним актом припинено.

Як вбачається з листа Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 11.05.2018 № 2/3-21до виконуючого обов`язки начальника Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 113, т. 1) Департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради просив надати інформацію стосовно наявності прав на земельні ділянки, відповідно до переліку кадастрових номерів: :09:237:0006, :09:237:0036, :09:237:0002, :09:237:0004, :09:237:0029, :09:237:0028, :09:237:0027, :09:237:0001, :09:237:0022, :09:314:0034, :09:314:0032, :09:314:0033, :09:314:0031, :09:314:0035, :09:314:0029, :09:314:0018, :09:314:0019, :09:314:0027, :09:314:0004.

У листі також зазначено, що земельні ділянки знаходяться в межах акту на постійне користування від 04.12.1957, виданого Ігренській психолікарні виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих.

У відповідь на вказаний лист Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надана запитувана інформація станом на 01.01.2013 (а.с. 114-115, т. 1).

Відповідно до цієї інформації у межах земельної ділянки за Актом на постійне користування сформовано декілька земельних ділянок, які перебувають у власності та у користуванні різних юридичних та фізичних осіб на підставі рішень міської ради, виконкому міської ради, свідоцтва про право на спадщину.

Також, відповідно до матеріалів справи Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 3 було направлено запит до відділу у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про надання інформації, чи накладаються земельні ділянки, надані у користування іншим суб`єктам, на земельну ділянку, яка надавалась у користування Ігренській психолікарні на підставі державного акту на право постійного користування землею площею 585, 7 га, який зареєстровано в державній книзі реєстрації землекористувань за № 3 від 04.12.1957.

У відповідь на вказаний запит Відділ у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив, що у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 право власності або користування земельними ділянками загальною площею 585, 7 га по вул. Бехтерева, 1 (що зазначені і в державному акті на право користування від 04.12.1957, запис № 3) не зареєстровано. Зазначені земельні ділянки відповідно до вимог чинного земельного законодавства не сформовані, в Державному земельному кадастрі не зареєстровані, у державному фонді документації із землеустрою відсутня будь-яка земельно-кадастрова документація щодо зазначених в акті земельних ділянок. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про ведення Державного земельного кадастру" для формування картографічної основи Державного земельного кадастру використовується єдина державна система координат. Акт на право користування землею, виданий Ігренській психлікарні 04.12.1957 року, не містить відомостей щодо координат поворотних точок меж земельних ділянок, визначених в єдиній державній системі координат.

З огляду на наведене, Відділ у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначив, що немає можливості провести порівняння планів земельних ділянок, вказаних у акті на право користування землею з місцем розташування земельних ділянок, зареєстрованих в Державному земельному кадастрі за кадастровими номерами, вказаними у запиті (ті ж кадастрові номери земельних ділянок, щодо яких Відділом надавалась інформація Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради).

Разом з тим, Дніпропетровська місцева прокуратура № 3 зазначила, що за результатами опрацювання Публічної кадастрової карти України вбачається, що у орієнтовному місці розташування земельної ділянки, яка надавалась у користування Ігренській психолікарні на підставі державного акту на право постійного користування землею площею 585, 7 га, який зареєстровано в державній книзі реєстрації землекористувань за № 3 від 04.12.1957, знаходяться земельні ділянки з означеними вище кадастровими номерами, що підтверджується роздруківкою з Публічної кадастрової карти України, яка додана до матеріалів справи (а.с. 32-59, т. 2).

Виходячи з наведеного вище, Дніпровська міська рада та Дніпропетровська місцева прокуратура № 3 вважають, що у межах земельної ділянки за Актом на постійне користування сформовано декілька земельних ділянок, які перебувають у власності та у користуванні різних юридичних та фізичних осіб, держави, територіальної громади міста та області (а.с. 113-115, т. 1; а.с. 5-59, т. 2).

З матеріалів справи також вбачається державна реєстрація за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради права комунальної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:237:0036, :09:314:0019, :09:314:0018, :09:314:0034, :09:314:0032, :09:314:0033, :09:314:0035, :09:314:0029 (а.с. 90-92, 96-103, т. 1, а.с. 13-25, т. 2).

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Нормативно-правові акти з питань врегулювання земельних відносин, що діяли в період, з яким позивач пов`язує виникнення своїх прав на спірну земельну ділянку 04.12.1957, а саме: "Загальні засади землекористування і землеустрою", затверджені 15.12.1928 ЦВК СРСР, та Земельний кодекс УРСР 1922 року визначали на землі виключно державну власність Союзу РСР. З урахуванням норм ст.ст. 3, 6 "Загальних засад землекористування і землеустрою", затверджених 15.12.1928 ЦВК СРСР, необхідними та достатніми підставами для виникнення прав на землі було рішення відповідного органу державної влади та земельна реєстрація; згідно з приписами арт. арт. 193, 194 Земельного кодексу УРСР 1922 року, визначено, що безперечними доказами закономірності землекористування є: 1) затверджений проект землевпорядження, 2) належні документи за формою, що встановлює Народний Комісаріат Земельних Справ УРСР (Акт на право користування землею), 3) реєстрація у земельному реєстрі.

Міські землі й землі містечок органи комунального господарства віддають у користування різним установам, підприємствам і особам (арт. 3 п. "а") на підставі договорів оренди й договорів про право забудівлі, а в належних випадках - на підставі постанов законодавчих органів і відповідного виконавчого комітету (п. 4 розділу 1 Положення про земельні розпорядки в смузі міст і містечок, затвердженого постановою Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету від 23 жовтня 1925 року).

Згідно арт. арт. 11, 14 Земельного кодексу УРСР 1922 року право на землю, надану у трудове користування, безстроково та може бути припинено лише на підставах, вказаних в законі. Права на нові ділянки землі трудового використання надаються шляхом: а) відводу цих ділянок земельними органами; б) надання землі земельними спілками.

З наведеного випливає, що належними та допустимими доказами виникнення прав на землі, у часовий період, з яким позивач пов`язує момент виникнення свого права на спірну земельну ділянку, є рішення уповноваженого державного органу, проект землеустрою, акт на право користування землею та його державна реєстрація.

Право на землю, надану трудовому землекористувачеві, припиняється у випадках: а) добровільної відмови від землі всіх членів двору; б) припинення двором ведення самостійного господарства повністю; в) виморочності двору; г) остаточного переселення його в інше місце, із припиненням у колишньому місці самостійного господарства; д) позбавлення прав на користування землею по суду за зазначені в законі злочини; е) заняття землі у встановленому порядку для державних і суспільних потреб (шляхи повідомлення, розробка коштовних копалин і т.п. ) (арт. 17 Земельного кодексу УРСР 1922 року).

В редакції Земельного кодексу України, чинній станом на дату прийняття рішення міською радою від 27.09.2006, передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (ст. 92).

Згідно п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати (ст. 141 Земельного кодексу України).

Як встановлено вище, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.09.2006 № 130/4 Комунальний заклад "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" отримала право постійного користування на земельну ділянку за адресою: вул. Бехтерева, 1, за рахунок земель, раніше наданих у постійне користування Ігренській психолікарні, а акт на право користування землею від 04.12.1957, виданий Ігренській психолікарні виконавчим комітетом Дніпропетровської районної Ради народних депутатів трудящих, визнано таким, що втратив чинність.

Отже, за викладених обставин, право постійного користування земельною ділянкою площею 585,7 га за Актом на право користування землею від 04.12.1957 припинено.

Відповідно до положень статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст. 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.ч. 1-4 ст. 791 Земельного кодексу України).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.ч. 9-10 ст. 791 Земельного кодексу України).

Враховуючи викладене, необхідною умовою для визнання права власності на земельну ділянку, є формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка не сформована належним чином (не має визначених меж, кадастрового номера, не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, в Державному реєстрі речових прав). Вказане підтверджується, у тому числі, і даними Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 2, т. 2 ).

Доказів, які б спростували наведене вище, матеріали справи не містять. Позивач заявив вимогу про визнання права власності на земельну ділянку площею 497 га із загальної площі 585,7 га, які визначені Актом на право користування землею.

Здійснюючи судовий розгляд, суд першої інстанції належним чином не дослідив та не з`ясував обставин щодо визначення меж земельної ділянки, яка є предметом спору у цій справі, конфігурації, координат поворотних точок, достеменно не дослідив та не з`ясував обставин щодо дійсного місця розташування земельної ділянки, яка є предметом спору у цій справі.

Визнавши право власності на несформовану земельну ділянку, яка не ідентифікована на місцевості, суд першої інстанції допустив порушення норм, як матеріального, так і процесуального права. Судове рішення у справі повинно бути остаточним, не може гуртуватися на припущеннях та призводити до виникнення нових спорів.

Окрім того, позивач посилається, що є правонаступником Ігренської психолікарні в частині користування спірною земельною ділянкою за Актом на право користування землею від 04.12.1957, оскільки вважає, що позивач утворився шляхом виділення з неї (з урахуванням подальших перейменувань цих юридичних осіб).

За положеннями статуту Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні, затвердженого 17.10.1953 (а.с. 16-19, т. 1), вказане господарство організовано на земельній ділянці в кількості 527 га, що знаходиться в сільці ім. К. Маркса Дніпропетровської області. Господарство організоване для покращення харчування хворих та медичного персоналу цієї лікарні. Підсобне сільське господарство діє на повному господарському розрахунку, має самостійний баланс, володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, складає договори, видає зобов`язання і користується з дня реєстрації всіма іншими правами юридичної особи, відповідає за своїми зобов`язаннями за все майно, що знаходиться в його розпорядженні, на яке може бути, за діючими законами, звернено стягнення.

Також, відповідно до статуту Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного кліничного психоневрологічного центру, зареєстрованого 29.05.1995 (а.с. 13-15, т. 1), вказане господарство організовано на земельній ділянці в кількості 497 га, що знаходиться в м. Дніпропетровську -115, Самарського району по вул. Бехтерева, 1. Призначенням господарства є виконання соціальної програми виробництва продовольства: виробництво продуктів для поліпшення харчування хворих в стаціонарі об`єднання, працетерапія та реабілітація хворих.

Доказів правонаступництва Підсобним сільським господарством лікувально-виробничим об`єднанням міжобласного кліничного психоневрологічного центру прав та обов`язків Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні матеріали справи не містять.

Згідно наявного в матеріалах справи статуту Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради", зареєстрованого 15.12.2015 (а.с. 38-42, т. 1), вказаний статут є новою редакцією статуту Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного клінічного психоневрологічного центру.

Відповідно, Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" є новим найменуванням Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного клінічного психоневрологічного центру.

За викладених положень статутів у різних редакціях не вбачається, що позивач є правонаступником (в частині прав на землю) Ігренської психолікарні, якій було видано спірний акт на землю, як і не вбачається, що вказане господарство у 1953 році створено саме шляхом виділу з цієї лікарні. Створення підсобного господарства для здійснення обробітку земельної ділянки, її ефективного використання з метою виробництва сільськогосподарської продукції для своїх потреб не свідчить про передачу прав на таку земельну ділянку, яке повинно оформлюватися відповідним чином. Окрім того, Ігренська психоневрологічна лікарня не могла самостійно, з урахуванням вимог чинного на той час законодавства, здійснити розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом затвердження статуту підсобного господарства. Інших документів, з яких би слідувало припинення права постійного користування земельною ділянкою Ігренської психоневрологічної лікарні та набуття таких прав підсобним господарством матеріали справи не містять.

За викладеного, враховуючи, що право постійного користування земельною ділянкою площею 585,7 га за Актом на право користування землею від 04.12.1957 припинено, позивач не довів належними доказами, що є правонаступником прав та обов`язків Ігренської психолікарні у частині користування спірною земельною ділянкою, підстави для задоволення позовної заяви в частині визнання за позивачем права постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1, відсутні.

Також, враховуючи, що позивач не мав правомочностей з розпорядження спірною земельною ділянкою, підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання дійсним договору №24/27/04 від 27.04.2016 про спільну обробку земельної ділянки, укладеного між Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівка", теж відсутні.

Разом з тим, апеляційний господарський суд погоджується і з висновком суду першої інстанції, що правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України). Оскільки спірний договір не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, позивачем у цій частині позовних вимог обраний неналежний спосіб захисту.

Однак, при винесенні рішення судом не досліджено належний склад відповідачів за вимогою про визнання дійсним договору № 24/27/04 від 27.04.2016 про спільну обробку земельної ділянки, укладеного між Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівка".

Чинне на час прийняття судом першої інстанції рішення у справі процесуальне законодавство передбачало, що можливість залучення іншого відповідача є правом суду, яке могло бути реалізовано, в тому числі, за власною ініціативою суду і, на відміну від заміни первісного відповідача належним відповідачем, згоди позивача не вимагало.

Вказане порушення норм процесуального права було усунуто судом апеляційної інстанції шляхом залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Любимівка" відповідачем у справі.

Пунктом 4 частини 3 ст. 277 ГПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права у даному випадку є безумовною підставою для скасування судового рішення у цій частині.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду, тобто суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для дослідження обставин спливу позовної давності, про яку заявлено Дніпровською міською радою.

Щодо порушення прийнятим у справі оскаржуваним рішенням суду прав та інтересів Дніпровської міської ради апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 17 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада зазначає про те, що з оскаржуваного рішення господарського суду Дніпропетровської області вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, проте, судом проігноровано інтереси територіальної громади міста та розглянуто спір з порушенням норм чинного законодавства без залучення Дніпровської міської ради до справи.

Колегія суддів погоджується з доводами Дніпровської міської ради щодо порушення оскаржуваним рішенням її прав, у зв`язку з чим апеляційна скарга Дніпровської міської ради підлягає задоволенню.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України).

Як встановлено вище, частина земельних ділянок, які раніше складали земельну ділянку за Актом на право користування землею від 04.12.1957, перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, право на розпорядження якими належить Дніпровський міській раді.

Рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з прийняттям нового рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Судовий збір за подання позовної заяви підлягає віднесенню на позивача, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь Дніпровської міської ради.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017 у справі № 904/7316/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017 у справі № 904/7316/17 скасувати.

Прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви віднести на Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради".

Стягнути з Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" (49115, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Бехтерева, будинок 1, ідентифікаційний код 20239696) на користь Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75, ідентифікаційний код 26510514) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13.08.2018

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Н.В. Пархоменко