ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" серпня 2018 р. Справа № 924/451/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши заяву ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" про забезпечення позову по справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Українська гірничо-промислова компанія" м. Київ

до 1) селянського фермерського господарства „Левада", Хмельницька область, Волочиський район, с. Постолівка

2) товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", Хмельницька область, м. Волочиськ

про стягнення солідарно з селянського фермерського господарства „Левада" та товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" грошових коштів у розмірі 47496604,48 грн., з яких: 5320000,00 грн. - сума позики; 1400000,00 грн. - штраф у розмірі 20% від суми фінансової допомоги; 2655972,61 грн. - неустойка; 896955,07 грн. - сума збитків згідно ст. 625 ЦК України; 37223676,80 грн. - втрати у вигляді упущеної вигоди.

Представники сторін: не викликалися

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 40024986,45 грн., з яких: 5320000,00 грн. - сума позики; 1400000,00 грн. - штраф у розмірі 20% від суми фінансової допомоги; 2154465,76 грн. - неустойка; 906283,29 грн. - сума збитків згідно ст. 625 ЦК України; 30244237,40 грн. - втрати у вигляді упущеної вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок невиконання товариством з обмеженою відповідальністю „Олія+О" своїх зобов'язань за договором про надання поворотної безвідсоткової строкової фінансової допомоги №23 від 23.11.2016р. та селянським фермерським господарством „Левада" договору поруки від 23.11.2016р., позивачу було завдано збитків на загальну суму 40024986,45 грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 23.06.2018р. відкрито провадження у справі №924/451/18, постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2018р. прийнято заяву позивача від 13.08.2018р. №13108-01 про зміну предмету позову, який викладений в новій редакції позовної заяви від 13.08.2018р. №13108, і є одночасно збільшенням розміру позовних вимог в частині неустойки (2655 972,61 грн.) та втрат у вигляді упущеної вигоди (37223676,80 грн.) та зменшенням розміру позовних вимог в частині суми збитків згідно ст. 625 ЦК України (896955,07 грн.).

Таким чином, предметом позову є: стягнення солідарно з СФГ „Левада" та ТОВ „Олія+О" 47 496 604,48 грн. з яких: 5 320 000,00 грн. - сума позики; 1 400 000,00 грн. - штраф у розмірі 20% від суми фінансової допомоги; 2 655 972,61 грн. - неустойка; 896 955,07 грн. - сума збитків згідно ст. 625 ЦК України; 37 223 676,80 грн. - втрати у вигляді упущеної вигоди.

21.08.2018р. до суду надійшла заява позивача від 13.08.2018р. №13/08/02 про забезпечення позову, в якій просить:

1. Накласти арешт на грошові кошти та майно селянського фермерського господарства „Левада" та товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" в межах розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн., а саме:

- на грошові кошти, що перебувають у власності селянського фермерського господарства „Левада" та зберігаються на розрахунковому рахунку № 6 в ПАТ „Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, та в інших банківських, фінансових установах;

- на грошові кошти, що перебувають у власності товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" та зберігаються на розрахунковому рахунку № 6 в ПАТ „Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, та в інших банківських, фінансових установах;

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада", а саме - на урожай 2018 року, отриманий СФГ „Левада" на власних та орендованих пайових землях;

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада", а саме - на урожай 2018 року, отриманий товариством з обмеженою відповідальністю „Олія+О";

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада" та товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", однорідне з майном, встановленим Актом переліку предметів забезпечення виконання договору №23 від 23.11.2016 р., а саме:

- Сою вагою 650 тонн,

- Ячмінь вагою 200 тонн,

- інші культури в межах вартості, що відповідає розміру позовних вимог на суму 42 601 134,18 грн.,

- Комбайн марки ДонЛанАкрос, 2011 року випуску, у кількості 2 шт.,

- Трактор марки ХТЗ, 2014 року випуску,

- Трактор марки МТЗ, 2014 року випуску,

- інші машини та механізми.

2. Заборонити відповідачам вчиняти певні дії, а саме:

- відчужувати урожай 2018 року, який знаходиться на земельних ділянках, належних на праві власності або на іншому праві володіння товариству з обмеженою відповідальністю „Олія+О" та селянському фермерському господарству „Левада", в межах вартості, що відповідає розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн.

- вчиняти будь-які дії стосовно прав володіння за договорами оренди на земельні ділянки, паї на земельні ділянки, а також стосовно прав власності на земельні ділянки, належні селянському фермерському господарству „Левада" та товариству з обмеженою відповідальністю „Олія+О", зокрема: заборонити розірвання договорів, переукладення договорів, здійснення будь-яких інших дій стосовно зазначених земельних ділянок, в тому числі на користь третіх осіб, в межах, що відповідають розміру позовних вимог на суму 47 496 604,48 грн.

- вчиняти дії з відчуження корпоративних прав в межах, що відповідають розміру позовних вимог на суму 47 496 604,48 грн.

- вчиняти певні дії стосовно корпоративних прав відповідачів, зокрема:

- змінювати учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О",

- виводити активи відповідачів,

- розпочинати процедуру банкрутства відповідачів,

- приймати будь-які рішення щодо зміни чи призначення керівника виконавчого органу товариства чи селянського фермерського господарств або зміни виконавчого органу.

Позивач зазначає, що згідно положень договору №23 від 23.11.2016р. про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги ТОВ „Олія+О" отримало від ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" 7000000,00 грн. Строк користування коштами в договорі визначено до 26.12.2016р.

Вказує, що згідно договору поруки від 23.11.2016р. СФГ „Левада" виступило поручителем за виконання позичальником (ТОВ „Олія+О") своїх зобов'язань за договором №23 від 23.11.2016р.

Повідомляє, що позичальник звертався до позикодавця з проханням продовжити строк користування грошовими коштами. Додатковою угодою від 23.12.2016р. №1 було встановлено термін повернення грошових коштів не пізніше 27.02.2017р.

Зазначає, що 24.02.2017р. позичальник повторно звернувся з клопотанням про продовження терміну користування безвідсотковою строковою позикою, на підставі чого було укладено додаткову угоду від 24.02.2017р., якою строк користування коштами в розмірі 7000000,00 грн. визначено не пізніше 27.04.2017р.

Позивач вказує, що протягом квітня 2017р. неодноразово нагадував позичальнику про необхідність повернення позики і попереджав про те, що після 27.04.2017р. не відбудеться пролонгація строку договору. Однак незважаючи на всі звернення та попередження, у встановлений строк (до 27.04.2017р.) кошти не були повернуті. Повідомляє, що позивальник сплатив лише 1680000,00 грн.

Зазначає, що 18.05.2017р., 24.05.2017 та 26.05.2017р. позикодавцем було направлено листи-претензії до позичальника з вимогою виконати свої зобов'язання за договором та повернути кошти в повному обсязі. Проте жодних дій ні з боку боржника, ні з боку поручителя не було вчинено, а кошти не були повернуті своєчасно.

Наголошує, що директор ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" ОСОБА_1 неодноразово звертався до директора ТОВ „Олія+О" ОСОБА_2 та голови СФГ „Левада" ОСОБА_3 про необхідність повернення боргу.

Вказує, що директор ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" ОСОБА_1 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 неодноразово направляв на електронну адресу директора ТОВ „Олія+О" ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та електронну адресу СФГ „Левада" ОСОБА_3 листи-претензії щодо необхідності повернення боргу. Проте, посадові особи зазначених підприємств ніяким чином не реагували, а в подальшому заблокували свої електронні адреси.

Також повідомляє, що в подальшому листи-претензії щодо повернення боргу були направлені на поштові адресі директора ТОВ „Олія+О" ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) та голови СФГ „Левада" ОСОБА_3 (АДРЕСА_2).

Позивач наголошує на тому, що директор ТОВ „Олія+О" ОСОБА_2 та голова СФГ „Левада" ОСОБА_3 неодноразово посилалися на те, що у них відсутні покупці на придбання сільськогосподарської продукції. При цьому зазначає, що директором ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" ОСОБА_1 та заступником директора ОСОБА_4 в період з 31.05.2017р. по 19.07.2017р. на електронні пошти відповідачів було направлено 44 листа з конкретними даними про перелік осіб, які зацікавлені в придбанні сільськогосподарської продукції

Вказує, що в акті звірки за договором №23 від 23.11.2016р., який підписано 15.06.2017р. директором ТОВ „Олія+О" ОСОБА_2 відповідач-2 підтвердив наяву заборгованість перед позивачем.

Таким чином, стверджує, що починаючи з 27.04.2017р. відповідачі незаконно володіють коштами позивача та безпідставно ними користуються на власний розсуд, ігноруючи права власника коштів, а також неправомірно посилаються на свій нестабільний фінансовий стан, як на підставу невиконання своїх зобов'язань та систематично дають неправдиві обіцянки повернути кошти.

З огляду на зазначене вказує, що у позивача є обґрунтовані підстави побоюватися, що така поведінка відповідачів може позбавити ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" у майбутньому будь-якої можливості повернути власні кошти та розпоряджатися своїми коштами, які на даний час безпідставно та неправомірно перебувають у відповідачів.

Стверджує, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти позичальника та поручителя, відповідачі можуть приховати наявні у них грошові кошти, а також відчужити майно, на яке згодом може бути звернено виконання рішення.

Позивач звертає увагу, що в акті переліку майна від 23.11.2016р. міститься докладний перелік майна, що є предметом забезпечення за договором №23 від 23.11.2016р. Тому вважає, що в межах позовних вимог, з метою забезпечення законних прав позичальника буде доцільним накласти арешт на майно, належне поручителю, а саме:

- Соя, вагою 650 тонн, місцезнаходження: Хмельницька обл., Волочиський р-н., с. Постолівка;

- Ячмінь, вагою 200 тонн, місцезнаходження: Хмельницька обл., Волочиський р-н., с. Постолівка;

- Комбайн марки ДонЛанАкрос, 2011 року випуску, оціночною вартістю 1250000 грн., місцезнаходження: Хмельницька обл., Волочиський р-н., с. Постолівка;

- Комбайн марки ДонЛанАкрос, 2011 року випуску, оціночною вартістю 1250000 грн., місцезнаходження: Хмельницька обл.., Волочиський р-н., с. Постолівка;

- Трактор марки ХТЗ, 2014 року випуску, оціночною вартістю 1208333,33 грн., місцезнаходження: Хмельницька обл., Волочиський р-н., с. Постолівка; Трактор марки МТЗ, 2014 року випуску, оціночною вартістю 216666,67 грн., місцезнаходження: Хмельницька обл., Волочиський р-н., с. Постолівка.

Зазначаючи про те, що сою вагою 650 тонн та ячмінь вагою 200 тонн, зафіксовані як предмети забезпечення виконання зобов'язання, відповідачами було продано, а отримані гроші привласнено без повернення боргу позикодавцю, позивач вважає, що обґрунтованим буде накладення арешту на майно відповідачів - сою, ячмінь та інші сільськогосподарські культури урожаю 2018року для забезпечення позову в межах позовних вимог.

Стверджує, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на урожай, отриманий відповідачами у 2018 році, - на сою, ячмінь та інші сільськогосподарські культури, виручені від продажу цієї продукції грошові кошти можуть бути приховані відповідачами, що свідчить про очевидну ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, яке згідно із законом може бути винесено на користь позивача.

Позивач наголошує, що в 2018р. голова СФГ „Левада" ОСОБА_3 задекларував свою діяльність як успішний господарник, про що свідчить розміщена в мережі Інтернет інформація про очікування високих врожаїв (сайт: http://agroprod.biz/2018/04/20/33907/).

Вважає, що успішність ведення бізнесу обумовлена незаконним використанням грошей позивача, які своєчасно не повернуті відповідачами.

Позивач посилаючись на отримання відповідачами урожаю, вважає, що наявні підстави для накладення арешту в межах позовних вимог на урожай, який знаходиться на земельних ділянках, належних ТОВ „Олія+О" та СФГ „Левада", а також накладення арешту в межах позовних вимог на урожай, зібраний у 2018р. на пайових землях за договорами оренди.

Також вважає, що для забезпечення реальної можливості виконання зобов'язань відповідачів за договором №23 від 23.11.2016р., з метою уникнення дій відповідачів, направлених на ухилення від виконання своїх зобов'язань перед позивачем, доцільним та необхідним є вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборонити вчинення дій з переоформлення корпоративних прав відповідачів, в тому числі внесення змін до Державного земельного кадастру стосовно земель, належних на праві власності, на праві оренди або на інших законних правах володіння ТОВ „Олія+О" та СФГ „Левада", переоформлення прав відповідачів у договорах оренди земельних ділянок, паїв, належних на праві оренди відповідачам, в тому числі заборони розірвання відповідних договорів, переукладення договорів, а також здійснення будь-яких інших дій щодо земельних ділянок, в тому числі на користь третіх осіб.

Крім того, позивач повідомляє, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" ОСОБА_2 неодноразово висловлював позивачу погрози фіктивно розпочати процедуру банкрутства відповідачів - суб'єктів підприємницької діяльності, що призведе до неможливості отримання позивачем грошових коштів, наданих у борг вказаним суб'єктам господарювання. Тому з метою запобігання незаконного ухилення відповідачів від виконання своїх зобов'язань позивач просить суд заборонити відповідачам, вчиняти дії з відчуження корпоративних прав та проведення процедури банкрутства.

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову та незастосування заборони вчинення певних дій, а саме: змінювати учасників товариства, виводити активи, розпочинати процедуру банкрутства відповідачів, приймати будь-які рішення щодо зміни чи призначення керівника виконавчого органу товариства чи селянського фермерського господарств або зміни виконавчого органу істотно ускладнить та може взагалі унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання зобов'язання в майбутньому.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до норм ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Положеннями ч. 3 ст. 137 ГПК України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач посилається на те, що починаючи з 27.04.2017р. відповідачі незаконно володіють коштами позивача та безпідставно ними користуються на власний розсуд, ігноруючи права власника коштів (позивача), а також неправомірно посилаються на свій нестабільний фінансовий стан, як на підставу невиконання своїх зобов'язань та систематично дають неправдиві обіцянки повернути кошти. Таким чином вказує, що у позивача є обґрунтовані підстави побоюватися, що така поведінка відповідачів може позбавити ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" у майбутньому будь-якої можливості повернути власні кошти та розпоряджатися своїми коштами, які на даний час безпідставно та неправомірно перебувають у відповідачів.

Зі змісту договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №23 від 23.11.2016р. та додаткової угоди №2 від 24.02.2017р. слідує, що ТОВ „Олія+О" зобов'язане було повернути ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" грошові кошти в розмірі 7000000 грн. не пізніше 27.04.2017р.

Після настання вказаного терміну відповідачем-2 було перераховано позивачу 1680000,00 грн. (згідно платіжних доручень: №142 від 18.05.2017р. на суму 200000,00 грн., №143 від 19.05.2017р. на суму 380000,00 грн., №145 від 19.05.2017р. на суму 100000,00 грн., №152 від 24.05.2017р. на суму 1000000,00 грн.).

Судом враховується, що в акті звірки за договором №23 від 23.11.2016р., який підписано 15.06.2017р. між позивачем та відповідачем-2, ТОВ „Олія+О" фактично підтвердило наявну заборгованість перед „Українська гірничо-промислова компанія" в розмірі 5320000,00 грн.

Однак після підписання вказаного акту від 15.06.2017р. відповідачами не було здійснено на користь позивача жодних дій щодо повернення вказаної заборгованості. Береться до уваги також те, що після настання терміну повернення позики та підписання акту минуло більше року, а сума, яка підлягає поверненню позивачу є досить значною.

Також відповідами не було вчинено будь-яких дій на врегулювання спірних правовідносин з позивачем і після подання позову до суду про стягнення суми позики, штрафних санкцій та збитків.

Натомість, як слідує з відзиву ТОВ „Олія+О", відповідач-2 (позичальник) взагалі заперечує проти позову, посилаючись на відсутність вини з боку відповідачів у заподіянні збитків та просить в позові відмовити в повному обсязі.

Дана позиція ТОВ „Олія+О" свідчить про небажання відповідача-2 повертати суму позики, яка отримана останнім за договором №23 від 23.11.2016р.

Також в матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження здійснення оплат з боку поручителя - СФГ „Левада", яке відповідно до умов п. 2.3 договору поруки від 23.11.2016р. відповідає перед позивачем за виконання зобов'язання боржником в сумі 7000000,00 грн. (з яких ТОВ „Олія+О" було сплачено 1680000,00 грн.), а також за сплату боржником штрафних санкцій та збитків, визначених основним договором.

Як слідує із відзиву СФГ „Левада", відповідач-1 (поручитель) просить в позові в частині стягнення з нього грошових коштів відмовити.

Така поведінка відповідачів може позбавити ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" у майбутньому можливості повернути кошти в розмірі 5320000,00 грн., які були надані відповідачу-2 згідно договору №23 від 23.11.2016р. на даний час фактично безпідставно не повернуті позивачу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачами не вчиняються дії щодо повернення суми позики та врегулювання спірних відносин, зважаючи на досить значну суму позики, позицію відповідачів, викладену у відзивах, яка свідчить про їх небажання повертати грошові кошти, суд вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти позичальника та поручителя в межах суми позовних вимог.

Пунктом 7.1. постанови Пленуму ВГС України „Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову" №16 від 26.12.2011р. передбачено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Таким чином, суд вбачає підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідачів в межах розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн., а саме:

- на грошові кошти, що перебувають у власності селянського фермерського господарства „Левада" та зберігаються на розрахунковому рахунку № 6 в ПАТ „Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, та в інших банківських, фінансових установах;

- на грошові кошти, що перебувають у власності товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" та зберігаються на розрахунковому рахунку № 6 в ПАТ „Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, та в інших банківських, фінансових установах.

Як вбачається з акту переліку майна від 23.11.2016р., в ньому міститься докладний перелік майна, що є предметом забезпечення за договором №23 від 23.11.2016р.

При цьому, як вбачається з матеріалів заяви, частина заставного майна (соя, вагою 650 тонн та ячмінь вагою 200 тонн) відповідачем-2 було продано, що підтверджується інформацією з електронної пошти ТОВ „Олія+О" (ІНФОРМАЦІЯ_1). Однак, після реалізації частини заставного майна, позичальник не здійснив жодної проплати на користь позикодавця.

Заявник повідомляє, що відповідачі як на підставу невиконання своїх зобов'язань про повернення грошових коштів посилаються на свій нестабільний фінансовий стан. Разом з тим, позивачем надано до матеріалів заяви роздруківку статті, розміщеної в мережі Інтернет (від 20.04.2018р.), в якій СФГ „Левада" повідомляє, що очікує високих врожаїв сої та кукурудзи завдяки використанню технологій ТОВ „Сервіс-Агрозахід" (сайт: http://agroprod.biz/2018/04/20/33907/).

Таким чином, СФГ „Левада" заявляє про успішність ведення господарської діяльності та отримання прибутків від успішної діяльності. При цьому ухиляється від виконання обов'язку, передбаченого п. 2.3 договору поруки від 23.11.2016р. щодо повернення ТОВ „Олія+О" суми позики, отриманої від позивача за договором №23 від 23.11.2016р.

Враховуючи, що ТОВ „Олія+О" не повернуло грошові кошти, отримані від реалізації частини заставного майна, а також відсутність в подальшому дій відповідачів, які б свідчити про намагання повернути заборгованість, з метою забезпечення законних прав позичальника, суд вбачає підстави для накладення арешту на майно відповідачів в межах розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн., а саме:

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада" та товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", однорідне з майном, встановленим Актом переліку предметів забезпечення виконання договору №23 від 23.11.2016 р., а саме:

- Сою вагою 650 тонн,

- Ячмінь вагою 200 тонн,

- інші культури в межах вартості, що відповідає розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн.,

- Комбайн марки ДонЛанАкрос, 2011 року випуску, у кількості 2 шт.,

- Трактор марки ХТЗ, 2014 року випуску,

- Трактор марки МТЗ, 2014 року випуску,

- інші машини та механізми;

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада", зокрема - на урожай 2018 року, отриманий СФГ „Левада" на власних та орендованих пайових землях;

- на майно, що перебуває у власності товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", а саме - на урожай 2018 року, отриманий товариством з обмеженою відповідальністю „Олія+О".

Також для забезпечення реальної можливості виконання зобов'язань відповідачів за договором №23 від 23.11.2016р., з метою уникнення дій відповідачів, направлених на ухилення від виконання своїх зобов'язань перед позивачем, доцільним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії з відчуження корпоративних прав відповідачів в межах суми позовних вимог, а також вчиняти будь-які стосовно прав володіння за договорами оренди на земельні ділянки, паї на земельні ділянки, а також стосовно прав власності на земельні ділянки, належні селянському фермерському господарству „Левада" та товариству з обмеженою відповідальністю „Олія+О", зокрема: заборонити розірвання договорів, переукладення договорів, здійснення будь-яких інших дій стосовно зазначених земельних ділянок, в тому числі на користь третіх осіб, в межах, що відповідають розміру позовних вимог на суму 47 496 604,48 грн.

Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову в частині заборони відповідачам вчиняти певні дії стосовно корпоративних прав відповідачів, зокрема: змінювати учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", виводити активи відповідачів, розпочинати процедуру банкрутства відповідачів, приймати будь-які рішення щодо зміни чи призначення керівника виконавчого органу товариства чи селянського фермерського господарств або зміни виконавчого органу, оскільки твердження позивача про погрози фіктивно розпочати процедуру банкрутства відповідачів - суб'єктів підприємницької діяльності не може бути підставою для вжиття вказаних заходів забезпечення.

Крім того, вжиття судом задів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачів, та заборона вчиняти відповідача дії з відчуження корпоративних прав в межах суми позовних вимог, а також вчиняти будь-які стосовно прав володіння за договорами оренди на земельні ділянки, паї на земельні ділянки, а також стосовно прав власності на земельні ділянки, належні селянському фермерському господарству „Левада" та товариству з обмеженою відповідальністю „Олія+О", буде достатнім засобом для можливого ефективного виконання рішення суду в майбутньому та захисту прав та інтересів позивача.

Судом враховується, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарські суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При частковому задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, судом враховується, що запропоновані ТОВ „Українська гірничо-промислова компанія" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, пропонуються до застосування лише в межах розміру заявлених позовних вимог, при цьому обсяг та обґрунтування позовних вимог відповідає способу та розміру запропонованих заходів забезпечення позову, приймаючи до уваги, що відповідачі у відзиві на позовну заяву, додатково підтвердили відсутність у них намірів належним чином виконати покладені на них зобов'язання, а навпаки, фактично ухиляються від виплати суми боргу, з огляду на те, що запропоновані заходи забезпечення позову не перешкодять поточній господарській діяльності відповідачів та не паралізують їх діяльність, заходи забезпечення є співмірними до заявлених позовних вимог та не будуть порушувати законних прав та інтересів відповідачів.

Також судом враховується, що відповідно до ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Враховуючи, що фактичні обставині справи свідчать про наявність достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення господарського суду в майбутньому у разі задоволення заявлених вимог, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача, в даному випадку забезпечення позову застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 78, 79, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Українська гірничо-промислова компанія" про вжиття заходів забезпечення позову від 13.08.2018р. №13/08/02 задовольнити частково.

1. Накласти арешт на грошові кошти та майно селянського фермерського господарства „Левада" та товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" в межах розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн., а саме:

- на грошові кошти, що перебувають у власності селянського фермерського господарства „Левада" та зберігаються на розрахунковому рахунку № 6 в ПАТ „Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, та в інших банківських, фінансових установах;

- на грошові кошти, що перебувають у власності товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О" та зберігаються на розрахунковому рахунку № 6 в ПАТ „Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, та в інших банківських, фінансових установах;

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада", а саме - на урожай 2018 року, отриманий СФГ „Левада" на власних та орендованих пайових землях;

- на майно, що перебуває у власності товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", а саме - на урожай 2018 року, отриманий товариством з обмеженою відповідальністю „Олія+О";

- на майно, що перебуває у власності селянського фермерського господарства „Левада" та товариства з обмеженою відповідальністю „Олія+О", однорідне з майном, встановленим Актом переліку предметів забезпечення виконання договору №23 від 23.11.2016 р., а саме:

- Сою вагою 650 тонн,

- Ячмінь вагою 200 тонн,

- інші культури,

- Комбайн марки ДонЛанАкрос, 2011 року випуску, у кількості 2 шт.,

- Трактор марки ХТЗ, 2014 року випуску,

- Трактор марки МТЗ, 2014 року випуску,

- інші машини та механізми.

2. Заборонити відповідачам вчиняти певні дії, а саме:

- відчужувати урожай 2018 року, який знаходиться на земельних ділянках, належних на праві власності або на іншому праві володіння товариству з обмеженою відповідальністю „Олія+О" та селянському фермерському господарству „Левада", в межах вартості, що відповідає розміру позовних вимог на суму 47496604,48 грн.

- вчиняти будь-які дії стосовно прав володіння за договорами оренди на земельні ділянки, паї на земельні ділянки, а також стосовно прав власності на земельні ділянки, належні селянському фермерському господарству „Левада" та товариству з обмеженою відповідальністю „Олія+О", зокрема: заборонити розірвання договорів, переукладення договорів, здійснення будь-яких інших дій стосовно зазначених земельних ділянок, в тому числі на користь третіх осіб, в межах, що відповідають розміру позовних вимог на суму 47 496 604,48 грн.

- вчиняти дії з відчуження корпоративних прав в межах, що відповідають розміру позовних вимог на суму 47 496 604,48 грн.

В решті заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили х моменту її підписання та може бути оскаржена до Рівненського апеляційного господарського суду України протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.ст. 254-259 ГПК України.

Ухвала підписана 23.08.2018р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (02002, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, буд. 23, офіс 725);

3- відповідачу-1 (АДРЕСА_2);

4 - відповідачу-2 (АДРЕСА_1).

Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення