ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"09" серпня 2018 р. Справа № 23/74

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І. В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 вх. №1427 П/2 на ухвалу господарського суду Полтавської області від "05" березня 2013 року у справі № 23/74

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Ойл", м.Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Ойл", м.Полтава,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.03.2013 (суддя Ореховська О.О.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Ойл". Ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Ойл".

Кредитор, ПАТ "ВіЕйБі Банк", 05.07.2018 (тобто більше ніж через 5 років з моменту постановлення оскаржуваної ухвали) подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати.

Апелянт звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку подання скарги, яке мотивовано тим, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" не брав участь у судовому засіданні 05.03.2013, а отже і не отримав копію оскаржуваної ухвали.

Однак, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наявність доказів повідомлення судом першої інстанції ПАТ "ВіЕйБі Банк" про розгляд даної справи, а також доказів направлення на адресу ПАТ "ВіЕйБі Банк" копії оскаржуваної ухвали від 05.03.2013, яку отримано ним 18.03.2013 (т.6, а.с.134).

За таких обставин, оскільки доводи, наведені у клопотанні про поновлення пропущеного строку, спростовуються матеріалами справи, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2018, у відповідності до ч. 3 ст. 260 ГПК України, апеляційну скаргу було залишено без руху для надання заявникові можливості вказати інші підстави для поновлення строку. У вказаній ухвалі судом було роз'яснено, що згідно з ч.4 ст.260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

В ухвалі від 19.07.2018 судом зазначено, що апеляційну скаргу залишено без руху також з тих підстав, що заявником не сплачено судовий збір за подання скарги у встановленому законом розмірі (1762,00 грн.) та не надано доказів направлення копії апеляційної скарги стороні у даній справі (кредитору), ПАТ "ВТБ ОСОБА_1".

Для усунення вищезазначених недоліків заявникові було надано строк - 10 днів з дня вручення йому копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Копію ухвали від 19.07.2018 отримано ПАТ "ВіЕйБі Банк" 25.07.2018.

Станом на 09.08.2018 до суду не надійшло доказів сплати апелянтом судового збору та направлення копії апеляційної скарги стороні у даній справі (кредитору), ПАТ "ВТБ ОСОБА_1".

Разом з тим, у межах встановленого судом десятиденного строку (а саме, 06.08.2018) апелянт надіслав поштою заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги (вх.№6216 від 08.08.2018), в якій посилається на норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та практику Європейського суду з прав людини стосовно забезпечення ефективного доступу до правосуддя.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із засад судочинства, яка застосовується виходячи з принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

У справі "Пелевін проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17.01.1970, пункт 25). Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства", від 28.05.1985, пункт 57, Серія А, N 93, та Рішення ЄСПЛ від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Відтак, незалежно від того, що статтею 261 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, які відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, суд здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, оцінити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності, та враховуючи баланс суспільного та приватного інтересу, дійти висновку про можливість відновлення строку на апеляційне оскарження.

Як було встановлено вище, апелянт звернувся зі скаргою більше ніж через 5 років з моменту постановлення оскаржуваної ухвали у справі, про судове провадження в якій йому було відомо. У заяві про поновлення пропущеного строку ПАТ "ВіЕйБі Банк" зазначає, що причинами несвоєчасної подачі апеляційної скарги є пересилання кредитної справи з регіональної дирекції до головного офісу банку, неефективність управління попереднього керівництва, низький рівень контролю супроводження судових проваджень; з введенням процедури ліквідації банку та зміною його керівництва змінилася правова позиція щодо належного повернення кредитної заборгованості; усунення негативних причин, що призвели до не оскарження ухвали господарського суду Полтавської області від 05.03.2013 у встановлений законом строк, залежало цілком та виключно від суб'єктивної волі колишьного керівництва банку.

Тобто заявником фактично визнано, що тривале пропущення строку апеляційного оскарження мало місце внаслідок суб'єктивних причин, пов'язаних з недоліками внутрішньої організації роботи банку.

Надаючи оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає, що вони не можуть бути визнані такими, що є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. Відповідне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 15.05.2018 усправі № 904/6063/17.

Будь-яких інших підстав для поновлення пропущеного строку заявником не наведено.

Отже, колегія суддів зазначає, що Харківським апеляційним господарським судом у відповідності до норм чинного процесуального законодавства було надано апелянту можливість для належного обгрунтування підстав поновлення пропущеного процесуального строку, однак ним не наведено підстав, які могли б бути визнані поважними і такими, що виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно з п.4 ч.1 ст.261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше пяти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Полтавської області від "05" березня 2013 року у справі № 23/74.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Порядок і строки її оскарження передбачено ст.286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток заявнику: апеляційна скарга з додатками на 20 аркушах; поштовий конверт.

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Тарасова І. В.