РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м.Харків Справа № 913/255/18

Провадження №14/913/255/18

Господарський суд Луганської області в складі головуючого судді Лісовицького Є.А.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства Теплокомуненерго, м.Луганськ

про стягнення 3 841 365 грн. 56 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №83/17 від 27.12.2017;

від відповідача: представник не прибув.

в с т а н о ви в:

Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (далі позивач) звернулась до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (далі відповідач) 3841365 грн. 56 коп., з яких інфляційні втрати за період з 01.05.2015 по 30.04.2018 в сумі 3125194 грн. 39 коп. та 3% річних за період з 22.05.2015 по 22.05.2018 в сумі 716171 грн. 17 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством Теплокомуненерго укладено Договір поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання №06/09-987-БО-20 від 23.09.2009. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань передбачених вказаним договором в частині оплати отриманого газу, позивач звернувся до Господарського суду Луганської області про захист свого порушеного права.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.04.2011 у справі 29/40/2011 стягнуто з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Теплокомуненерго борг за поставлений природний газ у сумі 7950197 грн. 03 коп., пеню у розмірі 713935 грн. 35 коп., інфляційні нарахування у сумі 1779846 грн. 24 коп., 3% річних у сумі 514588 грн. 20 коп., витрати зі сплати державного мита у сумі 25500 грн. 00 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у сумі 236 грн. 00 коп.

У звязку з тим, що вказане грошове зобовязання зі сплати основного боргу за Договором відповідачем не виконане, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення інфляційних втрат в сумі 3125194 грн. 39 коп. і 3% річних в сумі 716171 грн. 17 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.06.2018 відкрито провадження у справі №913/255/18. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.06.2018 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 25.06.2018 підготовче засідання відкладено на 16.07.2018 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.07.2018 було відкладено розгляд підготовчого засідання на 01.08.2018.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №913/255/18 до судового розгляду по суті на 20.08.2018.

В судове засідання 20.08.2018 з'явився повноважний представник позивача, який підтримав позовні вимоги.

Відповідач правом на участь свого представника у судовому засіданні 20.08.2018 не скористався, будь яких заяв або клопотань до суду не надав.

Крім того, як було встановлено судом, відповідач зареєстрований за адресою:м. Луганськ, вул.Куракіна, буд. 23 «А».

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розяснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву повязано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Повідомлення для сторін, які знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Згідно повідомлення УДППЗ «Укрпошта» відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), органи поштового зв'язку не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту тимчасово не здійснюється.

Разом з тим, оскільки відповідач у справі знаходиться на території проведення АТО інформація про час і місце судового засідання також була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі «Повідомлення для сторін, які знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу «Судова влада в України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздрукована сторінка з мережі Інтернет.

Разом з цим, суду невідомі інші відомості щодо адреси відповідача, крім тих, що вказані позивачем у позові та значаться в реєстрі.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги розглядаються в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

23.09.2009 між Дочірньою компанією «Газ України «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі постачальник, позивач у справі) та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством «Теплокомуненерго» (далі покупець, відповідач у справі) укладений договір №06/09-987БО-20 поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання.

Згідно п. 1.1 договору постачальник (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідач) природний газ за наявності його обсягів, а покупець зобов'язується прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в ст.2 цього договору.

Пунктом 1.3. договору, сторони узгодили, що газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для паотреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом вказаного договору.

Відповідно до п.2.1 договору, постачальник передає покупцю в період з 01.10.2009 по 31.12.2009 газ в обсязі до 11930 тис.куб.м в тому числі по місяцях: жовтень 1330 тис.куб.м, листопад 4600 тис.куб.м, грудень 6000 тис.куб.м.

Пунктом 4.4 договору сторони встановили, що приймання передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акти приймання передачі газу складаються за встановленою формою на підставі технічних актів приймання передачі газу між газотранспортним підприємством та споживачами, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого постачальником.

Не пізніше 5 числі місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати постачальнику для підпису два примірники акта приймання передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та погоджені газотранспортним підприємством, копію технічних актів приймання - передачі та реєстр обсягів реалізації газу.

Відповідно до п. 5.1 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 2020,25 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крмі того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 2182,66 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 2619,19 грн.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили, що оплата за газ згідно пункту 5.1 проводиться грошовими коштами у такому порядку:

- перша оплата у розмірі 34 % від вартості запланованих місячних обсягів газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця;

- подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 % від вартості запланованих місячних обсягів газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця.

Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ та послуги з його транспортування здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01.10.2009 по 31.12.2009, а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення. (п.11.1. договору).

21.12.2009 між сторонами до договору № 06/09-987 БО-20 від 23.09.2009 укладено додаткову угоду № 1, згідно якої сторони домовились доповнити пункт 2.1 договору підпунктом 2.1.1 в наступній редакції: "Постачальник передає Покупцю в період з 01.01.2010 по 30.04.2010 газ в обсязі до 22275 тис.м.куб., в тому числі: січень 2010 року 6800 тис.м.куб.; лютий 2010 року 7200 тис.м.куб.; березень 2010 року 6000 тис.м.куб.; квітень 2010 року 2275 тис.м.куб.", а також продовжити строк дії договору до 30.04.2010.

09.04.2010 між сторонами до договору № 06/09-987 БО-20 від 23.09.2009 укладено додаткову угоду № 2, згідно якої сторони домовились доповнити пункт 2.1 договору підпунктом 2.1.2 в наступній редакції: "Постачальник передає Покупцю в період з 01.05.2010 по 30.09.2010 газ в обсязі до 510,000 тис.м.куб., в тому числі: травень 2010 року 250,000 тис.м.куб.; червень 2010 року 60,000 тис.м.куб.; липень 2010 року 60,000 тис.м.куб.; серпень 2010 року 60,000 тис.м.куб.; вересень 2010 року 80,000 тис.м.куб.", а також продовжити строк дії договору до 30.09.2010.

30.04.2010 між сторонами до договору № 06/09-987 БО-20 від 23.09.2009 укладено додаткову угоду № 3, згідно якої сторони домовились з 01.05.2010 викласти в наступній редакції пункт 5.1 договору: Вартість до сплати за 1000,0 кубічних метрів природного газу складає 2619,19 грн. з ПДВ.

05.08.2010 між сторонами до договору № 06/09-987 БО-20 від 23.09.2009 укладено додаткову угоду № 4, згідно якої сторони домовились з 01.08.2010 викласти в наступній редакції пункт 5.1 договору: Вартість до сплати за 1000,0 кубічних метрів природного газу складає 2957,93 грн. з ПДВ.

Рішенням Господарського суду Луганської області по справі №29/40/2011 від 18.04.2011 було встановлено, що на виконання умов договору позивачем був поставлений відповідачу природний газ, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2009 - у жовтні 2009 року поставлено газу у розмірі 443,588 тис.м.куб. на суму 1161842 грн. 15 коп.;

- від 30.11.2009 - у листопаді 2009 року поставлено газу у розмірі 3501,359 тис.м.куб. на суму 9170731 грн. 49 коп.;

- від 31.12.2009 - у грудні 2009 року поставлено газу у розмірі 4497,590 тис.м.куб. на суму 11780051 грн. 75 коп.;

- від 31.01.2010 у січні 2010 року поставлено газу у розмірі 5140,074 тис.м.куб. на суму 13462840 грн. 70 коп.;

- від 28.02.2010 - у лютому 2010 року поставлено газу у розмірі 5236,277 тис.м.куб. на суму 13714814 грн. 82 коп.;

- від 31.03.2010 - у березні 2010 року поставлено газу у розмірі 4082,997 тис.м.куб. на суму 10694153 грн. 08 коп.;

- від 30.04.2010 - у квітні 2010 року поставлено газу у розмірі 1013,434 тис.м.куб. на суму 2654378 грн. 23 коп.;

- від 31.05.2010 - у травні 2010 року поставлено газу у розмірі 46,233 тис.м.куб. на суму 121093 грн. 10 коп.;

- від 30.06.2010 - у червні 2010 року поставлено газу у розмірі 18,128 тис.м.куб. на суму 47480 грн. 71 коп.;

- від 31.07.2010 - у липні 2010 року поставлено газу у розмірі 8,425 тис.м.куб. на суму 22066 грн. 69 коп.;

- від 31.08.2010 - у серпні 2010 року поставлено газу у розмірі 20,510 тис.м.куб. на суму 60667 грн. 10 коп.;

- від 30.09.2010 - у вересні 2010 року поставлено газу у розмірі 21,799 тис.м.куб. на суму 64479 грн. 88 коп.

Всього в обсязі 24030,414 тис.м.куб. на загальну суму 62 954 599 грн. 70 коп.

Поставлений газ відповідачем був оплачений частково, залишок боргу за матеріалами позивача складає 7950197 грн. 03 коп.

27.12.2010 позивач направив відповідачу повідомлення - вимогу № 31/43-14307 від 27.12.2010, в якому вимагав відповідача перерахувати суму заборгованості за поставлений природний газ у сумі 7950197 грн.03 коп.

Відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, заборгованість не сплатив.

Так, вказаним рішенням з відповідача було стягнуто на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України борг за поставлений природний газ у сумі 7950197 грн. 03 коп., пеню у розмірі 713935 грн. 35 коп., інфляційні нарахування у сумі 1779846 грн. 24 коп., 3% річних у сумі 514588 грн. 20 коп., витрати зі сплати державного мита у сумі 25500 грн. 00 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у сумі 236 грн. 00 коп.

Оскільки, відповідачем були порушені умови договору, рішення Господарського суду Луганської області по справі №29/40/2011 від 18.04.2011 відповідачем не виконано, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування в сумі 3 125 194 грн. 39 коп. та 3% річних в сумі 716 171 грн. 17 коп.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, доказів сплати вказаної заборгованості не надав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з приписами 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справ доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), кий міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 2 сказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Факт невиконання зобовязань щодо оплати відповідачем переданого газу за договором №06/09-987 БО-20 від 23.09.2009 встановлений рішенням Господарського суду Луганської області по справі №29/40/2011 від 18.04.2011.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не надано суду доказів виконання відповідного рішення суду та сплати заборгованості.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 № №3-57гс10, від 20.01.2011 № 10/25 та від 16.05.2011.№32/242-32/243-32/244-32/245, від 12.09.2011 № 6/433-42/183).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховані 3% річних за загальний період з 22.05.2015 22.05.2018 в загальній сумі 716 171 грн. 17 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», зазначає, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 716 171 грн. 17 коп. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», зазначає, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 3 125 194 грн. 39 коп. підлягають задоволенню.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 716 171 грн. 17 коп., інфляційні нарахування в сумі 3 125 194 грн. 39 коп., (всього 3 841 365 грн. 56 коп.).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 57 620 грн. 48 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 73, 86, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» про стягнення 3 841 365 грн. 56 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» (91005, м.Луганськ, вул. Куракіна, буд. 23 «А», код ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1, ) борг за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання №06/09-987 БО-20 від 23.09.2009 в загальному розмірі 3 841 365 грн. 56 коп., в тому числі: 3% річних в сумі 716 171 грн. 17 коп.; інфляційні нарахування в сумі 3 125 194 грн. 39 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 57 620 грн. 48 коп. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2018 року.

Суддя Є.А.Лісовицький