ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.08.2018 р. Справа№ 914/773/17

Господарський суду Львівської області в складі судді Пазичева В. М., розглянувши позовні матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства "Тювик", м. Сколе, Сколівський район, Львівська область

про стягнення штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'язань на суму 121 793 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

Представники:

позивача: не запрошувались

відповідача: не запрошувались

Суть спору: 20.04.2017 року за вх. № 806 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", до відповідача: Приватного підприємства "Тювик", про стягнення штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'язань на суму 121 793 грн. Тобто, предметом позову по даній справі є стягнення з Приватного підприємства „Тювик" на користь Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Львівська залізниця" ПАТ „Укрзалізниця" пені в розмірі 0,1 % від договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, 7% штрафу від вказаної вартості, 2 % штрафу від вартості невиконаних робіт за порушення господарських зобов'язань при виконанні Договору № № Л/Е-161488/НЮ про виконання будівельно-монтажних робіт об'єкту "Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)".

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 р. у справі № 914/773/17 (суддя Ділай У.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПП "Тювик" на користь ПАТ "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" 3 082,35 грн. 7% штрафу, 2 113,61 грн. 0,1% пені та 78,01 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

26 вересня 2017 року постановою Львівського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 р. скасовано в частині стягнення 3 082,35 грн. 7% штрафу та 2 113,61 грн. 0,1% пені. В цій частині прийнято нове рішення. Стягнуто з ПП "Тювик" на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" 1 116,87 грн. 0,1% пені та 1 663,41 грн. 7% штрафу. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Поставновою Верховного суду від 29 травня 2018 року постановлено: касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" задовольнити частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 р. у справі № 914/773/17 скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки в сумі 41 783,00 грн. та штрафу в розмірі 7% від вартості договірної базової ціни робіт за прострочення понад 30 днів у сумі 62 230,00 грн. Справу у цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Львівської області. В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 р. у справі № 914/773/17 залишити без змін.

15.08.2018 р. справа № 914/773/17 надійшла до Господарського суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.08.2018 року, справу № 914/773/17, передано на розгляд судді Пазичеву В. М.

Оглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність заявлення самовідводу у справі № 914/773/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", до відповідача: Приватного підприємства "Тювик", про стягнення штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'язань на суму 121 793 грн.

Розглянувши в нарадчій кімнаті мотиви самовідводу, що викладені у заяві судді Пазичева В. М., суд прийшов до висновку, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з огляду на таке.

20.04.2017 року на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Львівська залізниця" ПАТ „Укрзалізниця" до Приватного підприємства „Тювик" про стягнення штрафних санкцій в сумі 149436 грн. за невиконання договірних зобов'язань.

Тобто, предметом позову по даній справі є стягнення з Приватного підприємства „Тювик" на користь Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Львівська залізниця" ПАТ „Укрзалізниця" пені в розмірі 0,1 % від договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, 7% штрафу від вказаної вартості, 2 % штрафу від вартості невиконаних робіт за порушення господарських зобов'язань при виконанні Договору № № Л/Е-161485/НЮ про виконання будівельно-монтажних робіт об'єкту "Технічне переоснащення тягової підстанції Соколики (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)"

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.06.2017 р. у справі № 914/774/17 (головуючий суддя Пазичев В.М.) частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", стягнуто з Приватного підприємства (надалі - ПП) "Тювик" на користь позивача 129174,06 грн. штрафних санкцій та 1937,61 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 р. (Орищин Г.В., Данко Л.С., Марко Р.І.) рішення господарського суду першої інстанції змінено, стягнуто з відповідача штрафні санкції у сумі 113 320,23 грн. При цьому апеляційна інстанція погодилася із розрахунком, наведеним судом першої інстанції, 7 % штрафу у розмірі 61 095,84 грн. і зазначила, що при розрахунку пені слід виходити з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України за один день прострочення, як це передбачено статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому пеня підлягає стягненню у сумі 52224,39 грн. Постанову мотивовано статтями 216, 218, 525-527, 612, 629, 837, 839, 843, 875, 877 ЦК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Постановою Верховного суду від 07.02.2018 р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 р. у справі № 914/774/17 скасовано в частині зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру штрафних санкцій і судового збору. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2017 р. залишено без змін.

Отже, предметом позову по даній справі № 914/773/17 та по справі № 914/774/17 є стягнення пені в розмірі 0,1 % від договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, 7% штрафу від вказаної вартості, 2 % штрафу від вартості невиконаних робіт за порушення господарських зобов'язань при виконанні Договору про виконання будівельно-монтажних робіт об'єкту "Технічне переоснащення тягової підстанції (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)", що укладений між тими ж сторонами. Тобто предмет позову в обох справах є ідентичним, між одними і тими ж сторонами.

Однак, при розгляді справи № 914/774/17 та прийнятті по ній рішення, з боку відповідача було заявлено відвід судді Пазичеву В. М., в зв'язку з тим, що на думку представника ПП «Тювик», суд упереджено відноситься до нього, що викликає сумнів в можливості продовження розгляду цієї справи цим суддею і прийняття ним законного і справедливого рішення.

Тобто, при розгляді справи № 914/774/17 - 27.06.2017 року за вх. № 22874/17 представником Приватного підприємства „Тювик" подано заяву про відвід судді у справі № 914/774/17, у зв'язку з тим, що на його думку суд упереджено відноситься до сторони процесу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.06.2017 р. заяву Приватного підприємства „Тювик" від 27.06.2017 року за вх. № 22874/17 про відвід судді у справі № 914/774/17 відхилено.

Разом з тим, статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Правова позиція Європейського Суду з прав людини передбачає, що об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об'єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. Тому, важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). Крім того, відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (див. рішення у справі "Бочан проти України" (Заява N 7577/02) від 3 травня 2007 року п. 64). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті об'єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії", від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (DeCubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "КастіллоАльгар проти Іспанії" (CastilloAlgar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідності до підпункту 9 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 35 ГПК України детально визначає перелік підстав для відводу (самовідводу) судді. Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу (ч. 2 цієї ж статті ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ГПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 39 ГПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно з ч. 11 ст. 39 ГПК України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

У зв'язку з тим, що розгляд даних справ одним і тим же суддею, а також прийняття рішення на підставі обставин, які є тотожними обставинам по справі № 914/774/17, в ході розгляду якої відповідачем було заявлено відвід судді щодо його неупередженості, ще може викликати сумнів у його неупередженості, заява про самовідвід судді Пазичева В. М. у справі № 914/773/17 підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 2, 35, 36, 38, 39, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Заяву судді Пазичева В.М. про самовідвід - задоволити.

2. Справу № 914/773/17 передати для здійснення перерозподілу автоматизованою системою документообігу господарського суду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України, і не підлягає оскарженню окремо від рішення у справі.

Суддя Пазичев В.М.