номер провадження справи 15/58/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2018 Справа № 908/1048/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича розглянувши

позовну заяву Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, 69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Спецпром - Технологія, 69095, АДРЕСА_1

про стягнення коштів

при секретарі судового засідання Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_2, довіреність №18-72 від 02.05.2018, ОСОБА_3, довіреність №18-68 від 02.05.2018;

від відповідача ОСОБА_4, договір про надання правової допомоги б/н від 07.06.2018.

Суть спору:

04.06.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м. Запоріжжя до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Спецпром - Технологія, м. Запоріжжя про стягнення штрафу у розмірі 28 162,64 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018, справу № 908/1048/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 08.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі № 908/1048/18, присвоєно справі номер провадження 15/58/18. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 04.07.2018 о/об 10 год. 00 хв.

В судових засіданнях оголошувались перерви спочатку до 24.07.2018, потім до 08.08.2018.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні 08.08.2018 представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено порушення відповідачем зобов'язань за договором підряду №647 від 28.08.2017, а саме реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не встановлені в п. 4.1.2 договору строки. З урахуванням зазначеного, позивач, на підставі п. 9.3 договору нарахував до стягнення штраф у розмірі 20% від загальної вартості послуг з урахуванням ПДВ, що складає 28 162,64 грн. У відповіді на відзив вих.№18-37 від 12.07.2018р. позивач зазначав, що оскільки податкова накладна №52 від 31.11.2017 з вини відповідача не пройшла реєстрацію в ЄРПН до теперішнього часу. Позивач не має право включати її в податковий кредит. На підставі зазначеного просив суд позов задовольнити, стягнути з відповідача штраф у розмірі 28 162,64грн.

Представник відповідача підтримав заперечення, що викладені у відзиві від 27.06.2018 та додаткових поясненнях до відзиву від 19.07.2018. В обґрунтування своєї правової позиції зазначав про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки спірна податкова квитанція №52, яка надана позивачем до суду, була зареєстрована ЄРПН за № 15 грудня 2017 об 13 год. 37 хв. Тобто реєстрація податкової накладної здійснена згідно вимог договору, а позовні вимоги позивача є хибними та такими, що не підлягають задоволенню. Також посилався, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконав або неналежним чином виконав умови договору або правила здійснення господарської діяльності, тобто доказів наявності факту господарського правопорушення. Звертав увагу на те, що чинним законодавством передбачено право позивача на оскарження дій відповідача у випадку відмови останнього надати податкову накладну або у разі порушення порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі. До того відповідач посилався на те, що доказів того, що позивач скористався своїм правом на звернення до ДФС в порядку , передбаченому п. 201.10 ст. 201 ПК України, та подав до такого органу за звітний податковий період заяву зі скаргою на відповідача щодо порушення останнім порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної та доказів того, що позивачем вчинено дії щодо оформлення податкового кредиту за вищезазначеною процедурою не надано. З урахуванням викладеного просив в позові відмовити в повному обсязі.

В судому засіданні 08.08.2018 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено 20 серпня 2018 року.

Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (замовник, позивач у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спецпром-Технологія" (підрядник, відповідач у справі) 28.08.2017 уклали договір підряду № 647 (надалі договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобовязання щодо виконання робіт з капітального ремонту північного. Східного та південного фасаду "газо очистки печей 106 цеху №1" інв. №428413 з заміною профлиста та заміни знаку якості ISO 9001 інв. №2000030 на Фірмовий блок Логотип ПАТ ЗФЗ. Знак якості ISO 9001, Досвід Надійність, Перспектива.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість робіт за даним договором складає 1 649 164,09 грн., у тому числі ПДВ 20% 274 860,68грн.

Відповідно до п. 4.1.2 договору підрядник зобовязується в день виникнення у підрядника податкових зобовязань виписати податкову накладну у відповідності до вимог Податкового кодексу України, порядку оформлення податкової накладної, визначеного відповідним державним органом за умови підписаного замовником ОСОБА_2 здачі-приймання виконаних робіт та протягом восьми робочих днів зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних та надати її замовнику в електронній формі через систему "М.Е. Dok" в день реєстрації.

Пунктом 9.3 договору встановлено, що за кожне порушення обовязків, передбачених пунктами 4.1.2 4.1.6 цього договору підрядник сплачує замовникові штраф у розмірі 20% від загальної вартості послуг з урахуванням ПДВ.

Сторони не надали доказів припинення дії договору, отже його умови є чинними на момент розгляду даного спору судом.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов договору учасниками правочину підписаний ОСОБА_2 приймання-виконаних будівельних робіт за листопад 2017 року на загальну суму 140 813,21 грн.

Враховуючи, що датою виникнення податкових зобов'язань відповідача відповідно до підпункту б) ст. 187.1 ПКУ буде подія, яка сталася раніше, а саме дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, тобто дата підписання акту приймання виконаних робіт, відповідач був зобов'язаний зареєструвати податкову накладну відповідно до законодавства протягом п'ятнадцятиденного строку з дати їх видачі.

Як стверджує позивач, відповідач не здійснив реєстрацію податкової накладної у передбачений законом строк.

Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.12.2017 реєстрація податкової накладної №51 від 30.11.2017 на загальну суму 140 813,21 грн. з ПДВ в ДФС України зупинена.

Позивачем був отриманий витяг про дату реєстрації податкової накладної по вказаних вище виконаних роботах, яким підтверджено, що виписана відповідачем податкова накладна не була зареєстрована в строк відведеного податковим законодавством.

Внаслідок наявності порушення відповідачем положень п. 4.1.2. відповідач, приймаючи до уваги умови п. 9.3 договору, нарахував штрафні санкції в розмірі 28 162,64 грн.

Позивач, з метою досудового врегулювання спору, спрямував на адресу відповідача претензію №18-37 від 04.04.2018 з проханням перерахувати суму штрафу.

Претензія залишена відповідачем поза увагою, штрафні санкції в добровільному порядку не сплачені.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором, наявність несплаченого штрафу, стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення 28 162,64 грн. штрафу не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося вище правовідносини сторін були врегульовані договором підряду №647 від 28.08.2017.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно спірних правовідносин, відповідно до п. 9.3 договору, передбачено нарахування штраф у розмірі 20% від загальної вартості послуг з урахуванням ПДВ.

В той же час відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 ГК України унормовано, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Виходячи з положень статей 173, 174 ГК України, не здійснення реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є господарським зобов'язанням, відповідальність за порушення якого може врегульовуватись умовами договору, а за своєю правовою природою це зобов'язання є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства, та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність у вигляді штрафних санкцій згідно кодексу, також ним врегульований порядок дій сторін внаслідок невиконання однією з них вимог щодо своєчасної реєстрації податкових накладних.

Таким чином, виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду України від 02.05.2018 по справі № 908/3565/16.

Крім того, суд зауважує, що Податковий кодекс України встановлює обов'язок реєстрації податкових накладних для суб'єктів господарювання, платників податків.

Платник податків зобов'язаний виконати всі дії по реєстрації накладної на дату виникнення податкових зобов'язань у встановлені законодавством терміни.

Крайній термін реєстрації податкових накладних реєстрі залежить від моменту прийняття накладної та становить:

1. для накладних, які були складені з 1 по 15 календарний день (включно) місяця - до останнього дня (включно) того місяця, в якому вони були складені;

2. для накладних, які були складені з 16 по останній календарний день (включно) місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, що настає за місяцем, в якому було складено накладні.

У разі якщо реєстрація накладної заблокована в результаті зупинки її реєстрації, то терміни її подачі перериваються на час такого зупинення та поновлюється з дня припинення їх блокування

Реєстрація накладної може бути заблокована (зупинена), якщо буде встановлено відповідність критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинки її реєстрації.

У разі блокування реєстрації накладної, контролюючий орган автоматично в електронному вигляді направляє квитанцію про зупинку реєстрації. Така квитанція є підтвердженням факту зупинки реєстрації.

У квитанції про зупинку, зазначається критерій (і) оцінки ступеня ризиків, на підставі якого (яких) було заблоковано реєстрацію податкової накладної, а також пропозицію надати пояснення та/або копії документів (по вичерпного переліку), достатніх для прийняття уповноваженим органом рішення про реєстрацію вашої накладної.

Письмові пояснення та/або копії документів розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і по результату розгляду буде прийнято одне з рішень:

1. про реєстрацію накладної в Єдиному реєстрі;

2. про відмову в реєстрації.

Це рішення приймається і надсилається платнику податків у термін до 5 робочих днів після отримання пояснень та документів.

При блокуванні реєстрації податкових накладних, реєстрація відбувається в день настання одного з наступних подій:

1. при прийнятті рішення про реєстрацію;

2. у разі набрання законної сили рішення суду про реєстрацію накладної. Відповідач здійснив всі дії, для розблокування реєстрації податкової накладної в межах норм Податкового кодексу України, результатом чого стала реєстрації податкової накладної.

Таким чином слідує висновок, що:

1. Податкові накладні реєструються платниками податку на додану вартість, зареєстрованими як платники податку добровільно або які повинні реєструватися обов'язково, незалежно від бажання.

2. Блокування реєстрації податкових накладних може бути викликана наявністю відповідності критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинки її реєстрації, та не залежить від дій платника податків.

3. Терміни реєстрації податкової накладної залежать від моменту складання накладної і не включають в себе період блокування реєстрації накладної.

До того ж стаття 120-1 Податкового кодексу України визначає, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.»

Як свідчать матеріали справи податкова накладна №51 від 30.11.2017 зареєстрована 15.12.2017, тобто відповідач своєчасно здійснив дії щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПК.

Зазначене спростовує позицію позивача про наявність порушення відповідачем умов договору №647 від 28.08.2017.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач доказів порушення виконання відповідачем зобовязань щодо своєчасної реєстрації податкової накладної в ЄРПН суду не надав. Також не обґрунтував наявність правових підстав для застосування положень ст. 230 ГК України, а саме нарахування штрафу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування господарських санкцій до відповідача та стягнення штрафу в розмірі 28 162,64 грн.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 20 серпня 2018 року.

Суддя І. С. Горохов