ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1616/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліт», 04071, м. Київ, вул. Лукянівська, 23, оф. 101, ;

до Приватного підприємства «Харків Енергостройконтакт», 63453, Харківська область, Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 Років Перемоги, 32, ;

про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 07.09.2016 у сумі 130 304, 96 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача не зявився;

відповідача не зявився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аліт» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Харків Енергостройконтакт» заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 07.09.2016 у сумі 130 304, 96 грн., з яких 100 000, 00 грн. сума наданої поворотної фінансової допомоги; 25 268, 54 грн. інфляційні витрати; 5 036, 42 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позову зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛІТ» та Приватним підприємством «ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ» укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 07.09.2016, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобовязується повернути надані грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених даним договором. Пунктом 3.1 договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позивача, але не пізніше 06.10.2016. Так, відповідно до платіжного доручення № 3618 від 07.09.2016 позивач перерахував відповідачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 100 000, 00 грн., проте відповідач станом на день подачі позову не повернув вказану фінансову допомогу. Позивач зазначає, що неодноразово вимагав повернути надану поворотну фінансово допомогу, у тому числі направляв відповідачу відповідні листи. З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію про стягнення заборгованості від 27.07.2017 № 47, яку відповідач отримав 03.08.2017, проте, жодної відповіді за результатами розгляду даної претензії відповідач не надав. 02.05.2018 позивач повторно направляв відповідачу претензію про стягнення заборгованості № 30, відповідачем отримано вказану претензію 08.05.2018, проте, відповіді на вказану претензію не надав та не виконав своє зобовязання за договором щодо повернення грошових коштів у розмірі 100 000, 00 грн. У звязку з тим, що відповідач своїми діями порушив умови договору щодо не повернення позивачу суми наданої останнім поворотної фінансової допомоги у розмірі 100 000, 00 грн., позивачем нараховано відповідачу інфляційні витрати за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 25 268, 54 грн. та 3 % річних за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 5 036, 42 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.07.2018, про що повідомлено учасників справи, відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позову та позивачеві встановлено строк 5 днів для подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання.

У звязку з відпусткою судді Новикової Н.А., керуючись рішенням зборів суддів господарського суду Харківської області № 6-1/2016 від 28.03.2016, помічником судді Петровою С.С. повідомлено про перенесення судового засідання з 18.07.2018 року на 19.07.2018.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2018 відкладено розгляд справи на 13.08.2018.

Позивач у судове засідання не зявився, явку свого повноважного представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 21.07.2018, яке повернулось до суду 27.07.2018.

Відповідач у судове засідання не зявився, явку свого повноважного представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 26.07.2018, яке повернулось до суду 31.07.2018., у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, відзиву на позов не надав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, заяви з запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження та будь-яких заяв та клопотань по справі до суду не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 247-252 ГПК України, беручи до уваги те, що відповідач, який був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом на участь у розгляді справи не скористався, у судове засідання не з'явився та відзив на позов до суду не надав, враховуючи відсутність клопотань будь-якої із сторін про інше, суд вирішив розглядати справу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, суд встановив наступне.

07.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛІТ» та Приватним підприємством «ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ» укладено договір № б/н про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого заємодавець надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобовязується повернути надані грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених даним договором (арк. справи 11-12).

Відповідно до п. 1.2 договору загальна суму договору 100 000, 00 грн.

Згідно п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства.

Так, на виконання п. 2.3 договору позивач 07.09.2016 перерахував на розрахунковий рахунок Приватного підприємства «ХАРКІВ -ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ» поворотну фінансову допомогу у розмірі 100 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3618 (арк. справи 13).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою заємодавця, але не пізніше 06.10.2016.

Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок заємодавця (п. 3.2).

Позивач наголошує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення наданої поворотної фінансової допомоги, у тому числі направляв відповідачу претензію про стягнення заборгованості від 27.07.2017 № 47, яку відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 03.08.2017, проте, жодної відповіді за результатами розгляду даної претензії не надав (арк. справи 14-17).

Крім того, 02.05.2018 позивач повторно направляв відповідачу претензію про стягнення заборгованості № 30, яку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачем отримано 08.05.2018, проте останній на претензію не відреагував, відповіді не надав та суму боргу не сплатив (арк. справи 18-21).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором № б/н про надання поворотної фінансової допомоги від 07.09.2016 в частині не повернення позивачу суми наданої поворотної фінансової допомоги у розмірі 100 000, 00 грн., позивачем нараховано відповідачу інфляційні витрати за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 25 268, 54 грн. та 3 % річних за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 5 036, 42 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГУ України. Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору позики, згідно якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він ж приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими Законами та договором.

Приписами ст. 73, 74, 76, 77, 86 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача в частині стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 07.09.2016 у сумі 100 000, 00 грн. правомірна, обґрунтована та така, що підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 25 268, 54 грн. та 3 % річних за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 5 036, 42 грн., суд керується положеннями ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 25 268, 54 грн. та 3 % річних за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 5 036, 42 грн. на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 25 268, 54 грн. та 3 % річних за період з 07.10.2016 по 11.06.2018 у розмірі 5 036, 42 грн., є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1954, 57 грн. покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 13, 14, 41-46, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Харків Енергостройконтакт» (63453, Харківська область, Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 Років Перемоги, 32, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліт» (04071, м. Київ, вул. Лукянівська, 23, оф. 101, ) суму у розмірі 130 304, 96 грн., з яких 100 000, 00 грн. сума наданої поворотної фінансової допомоги за договором б/н від 07.09.2016; 25 268, 54 грн. - інфляційні втрати; 5 036, 42 грн. - 3 % річних та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 954, 57 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 14.08.2018.

Суддя ОСОБА_1