ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2018 р. Справа № 922/23/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Гнатенко К.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Мерефа, Харківська обл.
про стягнення 119976,60 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_5 (ордер ХВ0010088 від 06.08.2018)

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Мерефа, Харківська обл. (відповідач) 119976,60 грн., з яких:

101701,07 грн. суми основного боргу;

14848,35 грн. суми інфляційного збільшення заборгованості;

3427,18 грн. суми 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 поставив на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Мерефа, Харківська обл. товар за видатковими накладними № 5149 від 17.09.2016 р., № 4292 від 03.09.2016 р., № 4225 від 02.09.2016 р., № 3702 від 23.08.2016 р., № 3206 від 13.08.2016 р., № 2753 від 05.08.2016 р., № 965 від 27.06.2016 р., № 3501 від 03.06.2016 р., № 2506 від 30.07.2016 р., № 2836 від 14.05.2016 р., № 1492 від 30.03.2016 р., № 8240 від 14.11.2016 р., № 8239 від 14.11.2016 р., № 7499 від 28.10.2016 р., № 7162 від 22.10.2016 р., за який остання не розрахувалася. При цьому, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 вказує, що вона на підставі укладеного з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договору про відступлення права вимоги № 07/11-12 від 07.11.2017 набула права вимоги виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо сплати отриманої від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 продукції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.01.2018 позовну заяву залишено без руху; надано позивачу строк п'ять днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви; визначено спосіб усунення недоліків.

Позивач супровідним листом (вх. № 1085 від 16.01.2018) надав суду докази усунення обставин, які стали підставами для винесення ухвали господарського суду Харківської області від 09.01.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.01.2018 р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 12.02.2018 р.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, м. Харків (далі за текстом - третя особа).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 3499 від 07.02.2018) в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між нею та третьою особою не укладалося жодного договору поставки чи купівлі-продажу; що відповідач не підписувала жодну видаткову накладну за якими позивач вимагає стягнути борг в межах даної справи, будь-якого товару від третьої особи не отримувала. Також відповідач вказує, що згідно з наданими позивачем видатковими накладними поставка товару здійснюється на умовах само вивозу, тоді як позивачем не надано жодної товарно-транспортної накладної, яка б підтверджувала отримання товару відповідачем, як покупцем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2018 розгляд справи № 922/23/18 продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.03.2018.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх.. № 4390 від 15.02.2018) в якому заперечує проти доводів, викладених відповідачем у відзиві, та просить суд заявлений позов задовольнити. Зокрема позивач вказує на безпідставність доводів відповідача стосовно не укладання між нею та третьою особою будь-яких договорів поставки або купівлі-продажу та неотриманням від останнього будь-якого товару, зазначаючи що доказами існування зазначених обставин є видаткові накладні згідно з якими відповідач отримав від третьої особи товар. Також позивач вважає безпідставними доводи відповідача стосовно відсутності товарно-транспортних накладних, оскільки вважає що характер існуючих між сторонами правовідносин свідчить що такі накладні не мали складатися.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 5108 від 22.02.2018 р.), в якому просив суд:

1) витребувати у відповідача: довідку, складену у довільній формі, із обов'язковим зазначенням відомостей щодо кількісного складу працівників, їх посад, прізвищ, імен та по-батькові, які працювали у неї у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р., а також осіб, якими були укладені цивільно-правові угоди на виконання робіт або надання послуг за зазначений період; книгу обліку доходів відповідача за 2016 р.;

2) витребувати у Харківської обласної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (61046, м. Харків, пров. Академіка Підгорного, буд. 3): звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, подані відповідачем за період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; розрахунки доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого ПДФО за формою 1ДФ відповідачем у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; повідомлення про прийняття працівників на роботу відповідачем у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.03.2018 підготовче засідання відкладено на 26.03.2018; клопотання позивача про витребування доказів (вх. № 5108 від 22.02.2018 р.) задоволено частково; зобов'язано відповідача протягом п'яти днів з моменту отримання даної ухвали надати суду довідку, складену у довільній формі, із обов'язковим зазначенням відомостей щодо кількісного складу працівників, їх посад, прізвищ, імен та по-батькові, які працювали у неї у період з 30.03.2016 по 14.11.2016, а також щодо осіб, з якими нею були укладені цивільно-правові угоди на виконання робіт або надання послуг за зазначений період; визнано явку на наступне судове засідання відповідача та третьої особи обов'язковою.

На виконання вимог суду відповідач супровідним листом (вх.. № 67788 від 13.03.2018) надала суду довідку від 12.03.2018 згідно з якою у період з 30.03.2016 по 14.11.2016 у неї не працювало жодної особи, і будь-яких цивільно-правових угод на виконання робіт або послуг нею не укладалося.

На підготовче засідання 26.03.2018 прибула відповідач у даній справі - Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, яка була допитана судом. Остання повідомила суд про те, що між нею та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не укладалося жодного договору поставки чи купівлі-продажу; що вона не підписувала жодну видаткову накладну за якими позивач вимагає стягнути борг в межах даної справи, будь-якого товару від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не отримувала.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.03.2018 підготовче засідання відкладено на 02.04.2018.

В зв'язку з невиконанням третьою особою вимог суду щодо обов'язкової явки на судове засідання відносно третьої особи судом винесено окрему ухвалу від 26.03.2018.

Позивач повторно звернувся до суду з клопотанням (вх. № 8697 від 02.04.2018 р.), в якому просить суд витребувати у Харківської обласної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (61046, м. Харків, пров. Академіка Підгорного, буд. 3): звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, подані відповідачем за період з 30.03.2016 по 14.11.2016; розрахунки доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого ПДФО за формою 1ДФ відповідача у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; повідомлення про прийняття працівників на роботу відповідачем у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2018 клопотання позивача про витребування доказів судом (вх. № 8697 від 02.04.2018 р.) залишено без розгляду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2018 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса (адреса: 61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8а); на вирішення експертів судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання: чи виконано підпис на видаткових накладних № 5149 від 17.09.2016 р., № 4292 від 03.09.2016 р., № 4225 від 02.09.2016 р., № 3702 від 23.08.2016 р., № 3206 від 13.08.2016 р., № 2753 від 05.08.2016 р., № 965 від 27.06.2016 р., № 3501 від 03.06.2016 р., № 2506 від 30.07.2016 р., № 2836 від 14.05.2016 р., № 1492 від 30.03.2016 р., № 8240 від 14.11.2016 р., № 8239 від 14.11.2016 р., № 7499 від 28.10.2016 р., № 7162 від 22.10.2016 р. в графі "отримувач товару" ОСОБА_4 власноручно або іншою особою?; зупинено провадження у справі № 922/23/18 у зв'язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі № 922/23/18 ухвалу господарського суду Харківської області від 02.04.2018 скасовано, справу № 922/23/18 передано на розгляд господарському суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.06.2018 строк проведення підготовчого засідання у справі № 922/23/18 продовжено на 30 днів; підготовче засідання призначено на 18.06.2018.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 17544 від 18.06.2018), в якому просить суд витребувати у Харківської обласної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області: звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, подані відповідачем за період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; розрахунки доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого ПДФО за формою 1ДФ відповідача у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; повідомлення про прийняття працівників на роботу відповідачем у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2018, з огляду на правову позицію, викладену в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 по даній справі клопотання позивача про витребування доказів задоволено; зобов'язано Харківську обласну державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (61057, Харків, вул. Пушкінська, 46) протягом п'яти днів з моменту отримання даної ухвали надати суду: звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, подані відповідачем за період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; розрахунки доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого ПДФО за формою 1ДФ відповідачем у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.; повідомлення про прийняття працівників на роботу відповідачем у період з 30.03.2016 р. по 14.11.2016 р.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2018 підготовче засідання відкладено на 10.07.2018.

На виконання вимог суду Харківська обласна державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області супровідним листом (вх.. № 16332 від 05.07.2018) надала суду копію звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску відповідачем за 2016 рік.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 10.07.2018 підготовче засідання відкладено на 12.07.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.07.2018 надано позивачу можливість надати суду письмові пояснення (з посиланням на відповідні докази) щодо осіб, які з боку "отримувача" підписували видаткові накладні: № 5149 від 17.09.2016 р., № 4292 від 03.09.2016 р., № 4225 від 02.09.2016 р., № 3702 від 23.08.2016 р., № 3206 від 13.08.2016 р., № 2753 від 05.08.2016 р., № 965 від 27.06.2016 р., № 3501 від 03.06.2016 р., № 2506 від 30.07.2016 р., № 2836 від 14.05.2016 р., № 1492 від 30.03.2016 р., № 8240 від 14.11.2016 р., № 8239 від 14.11.2016 р., № 7499 від 28.10.2016 р., № 7162 від 22.10.2016 р.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх.. № 20159 від 12.07.2018) в яких зокрема зазначає, що на видаткових накладних №№ 8239, 8240, 4225, 4292, 2753, 965, 2836, 3501, 1492 зазначенні ініціали - ОСОБА_7, в зв'язку з чим, відповідач припускає, що товар отримала така особа, але виключно від імені та в інтересах Відповідача. На думку позивача, в даному випадку можливо мало місце належне оформлення відносин представництва з видачею довірителем (Відповідачем) відповідної довіреності на ім'я повіреної особи - ОСОБА_7, проте позивач також не виключає випадку не належного оформлення відносин та прийняття товару від імені та в інтересах Відповідача ОСОБА_7 та іншими третіми особами без належного наділення їх повноваженням відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач зазначає, що третя особа, крім видаткових накладних, не надав більше жодних документів, зокрема, довіреностей виданих відповідачем на користь третіх осіб. Проте, третя особа гарантувала позивачу, як новому кредитору у зобов'язанні, дійсність такого зобов'язання та вказала на відповідача, як на особу, що є боржником у відповідному зобов'язанні та яка отримала товар, проте не розрахувалась за нього. Позивач зазначає, що жодної іншої інформації, в тому числі припущень, стосовно решти видаткових накладних, він з об'єктивних причин надати суду не може, адже він не був безпосередньо первісною стороною у договірних відносинах поставки, що склалися між відповідачем та третьою особою.

Ухвалою господарського суду від 12.07.2018 закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.07.2018.

Протокольною ухвалою від 31.07.2018 розгляд справи відкладено на 06.08.2018.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх.. № 22164 від 31.07.2018) про зупинення провадження у справі у зв'язку з заведенням кримінальної справи, посилаючись на те, що 15.06.2018 р. ним було подано до Головного управління Національної поліції в Харківській області Заяву про вчинення злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України № 15/06, яка в т.ч. містить відомості, що є предметом розгляду цієї справи, зокрема, вказується, що третя особа здійснила поставку за Видатковими накладними відповідачу в період часу з 30 березня 2016 року по 14 листопада 2016 року загальною сумою 101 701,07 грн, обов'язок зі сплати такого товару відповідач не виконала, виникла заборгованість право вимагати погашення якої отримала позивач за Договором про відступлення права вимоги № 07/11-12 від 07 листопада 2017 року. Оскільки відповідач не сплатила вартість товару та заперечує факт його отримання, на думку позивача, є підстави вважати що наявні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Позивач зазначає, що 16 липня 2018 року за Заявою були внесенні відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження 0001542, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 26.07.2018 р. (Додаток № 3).

Позивач надав суду письмові пояснення на клопотання позивача про зупинення провадження у справі (вх.. № 22490 від 03.08.2018) в яких просить суд в задоволенні зазначеного клопотання відмовити.

Ухвалою господарського суду від 06.08.2018 в задоволенні клопотання позивача (вх.. № 22164 від 31.07.2018) про зупинення провадження у справі відмовлено.

На судове засідання 06.08.2018 прибув представник відповідача, який просить відмовити позивача в задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність.

Позивач та третя особа на судове засідання своїх представників не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Третя особа про причини неприбуття представника не повідомила

Позивач надав суду клопотання (вх.. № 22594 від 06.08.2018) про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що його представник не може прибути на дане судове засідання.

Однак, зазначене клопотання позивача не підлягає задоволенню, оскільки дана справа розглядається судом вже досить тривалий час, протягом якого останній не був позбавлений можливості реалізувати власні процесуальні права, в т.ч. надати в обґрунтування своїх вимог всі необхідні документи та пояснення в обґрунтування власної правової позиції. Крім того, позивач до власного клопотання, всупереч вимог ст.. ст. 73-74, 76-77 ГПК України не надав суду належних та допустимих доказів неможливості прибуття на дане судове засідання. Суд також враховує, що позивач не позбавлений можливості для представництва власних інтересів у судах мати декілька представників, та у випадку неможливості прибуття на судове засідання одного з представників направити на це засідання іншого представника.

Таким чином, позивач не надав суду будь-яких доказів наявності поважних причин неявки його представника на судове засідання. Суд також враховує, що правова позиція позивача у даній справі викладена у позовній заяві та відповіді на відзив, до яких останнім додано всі докази в обґрунтування власної правової позиції у спорі по даній справі.

Таким чином, підстав неможливості розгляду даної справи в даному судову засіданні суд не вбачає а відкладення розгляду справи призведе до необґрунтованого затягування, а також порушення строків її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка на судове засідання представників позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як зазначає позивач, в період часу з 30.03.2016 по 14.11.2016 третя особа передала відповідачу товар на загальну суму 101701,07 грн. за наступними видатковими накладними: № 5149 від 17.09.2016, № 4292 від 03.09.2016, № 4225 від 02.09.2016, № 3702 від 23.08.2016, № 3206 від 13.08.2016, № 2753 від 05.08.2016, № 965 від 27.06.2016, № 3501 від 03.06.2016, № 2506 від 30.07.2016, № 2836 від 14.05.2016, № 1492 від 30.03.2016, № 8240 від 14.11.2016, № 8239 від 14.11.2016, № 7499 від 28.10.2016, № 7162 від 22.10.2016.

Відповідач факт отримання від третьої особи товару за зазначеними накладними заперечує, зазначаючи що між нею та третьою особою не укладалося жодного договору поставки чи купівлі-продажу, а вона не підписувала жодну видаткову накладну за якими позивач вимагає стягнути борг, та не уповноважувала будь-яких осіб на отримання від третьої особи товару.

Як свідчать матеріали справи, 07.11.2017 між позивачем, як новим кредитором, та третьою особою, як первісним кредитором, укладено Договір про відступлення права вимоги № 07/11-12 від 07.11.2017 року, за яким останній безвідплатно відступив позивачу право вимоги зі сплати відповідачем заборгованості за поставлений товар на загальну суму 101701,07 грн. за видними видатковими накладними № 5149 від 17.09.2016, № 4292 від 03.09.2016, № 4225 від 02.09.2016, № 3702 від 23.08.2016, № 3206 від 13.08.2016, № 2753 від 05.08.2016, № 965 від 27.06.2016, № 3501 від 03.06.2016, № 2506 від 30.07.2016, № 2836 від 14.05.2016, № 1492 від 30.03.2016, № 8240 від 14.11.2016, № 8239 від 14.11.2016, № 7499 від 28.10.2016, № 7162 від 22.10.2016.

Листом від 05.12.2017 № 05/12-12 позивач повідомила відповідача про зміну кредитора у зобов'язанні зі сплати боргу за зазначеними видатковими накладними, та просила останню погасити наявну заборгованість.

Крім того, позивач направила на адресу відповідача вимогу № 08/12-12 від 08.12.2017 в якій вимагала останню сплатити існуючий борг в сумі 101701,07 грн. на протязі 7 днів з моменту одержання вимоги.

Однак, зазначені вимоги були залишені відповідачем без відповіді та без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом в якому остання просить суд стягнути з відповідача 101701,07 грн. боргу за видатковими накладними, а також 14848,35 грн. інфляційних та 3427,18 грн. 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України в зв'язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов'язань зі сплати боргу.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 266 ГК України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочин між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Згідно частин 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України, Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, частинами 1-2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4-2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704ё Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, п. 2.6. зазначеного положення також передбачено, що фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Якщо правилами документообігу підприємства передбачена можливість відображення господарської операції, щодо якої на момент закінчення складання облікових регістрів бухгалтерського обліку за звітний період від контрагента у терміни, встановлені законодавством, не отримано первинного документа, підставою для перенесення інформації про таку господарську операцію до облікових регістрів бухгалтерського обліку є належним чином оформлений внутрішній первинний документ (акт), складений посадовою особою, відповідальною за приймання-відпуск товарно-матеріальних цінностей, робіт і послуг.

Статтею 237 ЦК України також передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтями 244-245 ЦК України також передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Отже для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі.

В разі ж, якщо правочин від імені особи вчиняється її представником, останній зобов'язаний мати відповідну довіреність на його вчинення, яка за формою має відповідати вимогам закону в т.ч. з зазначенням в ній обсягу відповідних повноважень на чинення такого правочину.

Надані позивачем в обґрунтування своїх вимог видаткові накладні № 5149 від 17.09.2016, № 4292 від 03.09.2016, № 4225 від 02.09.2016, № 3702 від 23.08.2016, № 3206 від 13.08.2016, № 2753 від 05.08.2016, № 965 від 27.06.2016, № 3501 від 03.06.2016, № 2506 від 30.07.2016, № 2836 від 14.05.2016, № 1492 від 30.03.2016, № 8240 від 14.11.2016, № 8239 від 14.11.2016, № 7499 від 28.10.2016, № 7162 від 22.10.2016 є первинними документами, які засвідчують факт вчинення між сторонами що їх склали господарської операції щодо передачі товару третьою особою на користь особи (осіб), яка підписала ці накладні при отриманні товару за ними.

Однак, позивач наполягаючи на тому, що особою отримувачем товару за цими накладними є відповідач, не надала суду належних та допустимих доказів існування зазначених обставин.

Розглянувши зазначені накладні суд констатує, що в них в графі «покупець» хоча і зазначено «ОСОБА_4 ЧП», проте в деяких з них (зокрема № № 4292, 956, 4225, 4292, 2753, 965, 2836, 3501, 1492), в графі «отримав» навпроти підпису особи, яка підписала ці накладні та отримала товар зазначено прізвище «Ковтун», а в інших взагалі не зазначено хто саме підписав ці накладні та, відповідно отримав товар за ними. Таким чином, у жодній з вищеперелічених видаткових накладних, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, немає вказівки що вони підписані отримувачем - ФОП ОСОБА_4

Суд також зазначає, що з метою встановлення зазначених обставин належними та допустимими доказами ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2018 по даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса (адреса: 61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8а); на вирішення експертів судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання: чи виконано підпис на видаткових накладних № 5149 від 17.09.2016 р., № 4292 від 03.09.2016 р., № 4225 від 02.09.2016 р., № 3702 від 23.08.2016 р., № 3206 від 13.08.2016 р., № 2753 від 05.08.2016 р., № 965 від 27.06.2016 р., № 3501 від 03.06.2016 р., № 2506 від 30.07.2016 р., № 2836 від 14.05.2016 р., № 1492 від 30.03.2016 р., № 8240 від 14.11.2016 р., № 8239 від 14.11.2016 р., № 7499 від 28.10.2016 р., № 7162 від 22.10.2016 р. в графі "отримувач товару" ОСОБА_4 власноручно або іншою особою?»

Проте, позивач з даною правовою позицією суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій зокрема зазначив, що він не наполягає на тому, що такі підписи були вчинені безпосередньо відповідачем, але стверджує, що відсутність власних підписів відповідача на видаткових накладних може підтверджувати лише той факт, що саме відповідач безпосередньо не приймала товар та не виключає факт отримання товару третіми особами від імені та в інтересах відповідача.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі № 922/23/18 ухвалу господарського суду Харківської області від 02.04.2018 скасовано, справу № 922/23/18 передано на розгляд господарському суду Харківської області.

При винесенні зазначеної постанови суд апеляційної інстанції зокрема зазначив наступне: «колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що у матеріалах справи відсутні взаємно суперечливі докази та доводи сторін щодо того, чи ставила ФОП ОСОБА_4 власні підписи на видаткових накладних: відповідач проти цього заперечує, а позивач на цьому не наполягає, вважає, що відсутність власних підписів ФОП ОСОБА_4 на видаткових накладних може підтверджувати лише той факт, що саме відповідач безпосередньо не приймала товар, що не виключає, на думку позивача, факту отримання товару третіми особами від імені та в інтересах відповідача.».

Відповідач факт отримання товару особисто, або через уповноважених осіб категорично заперечує.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що саме відповідач є отримувачем товару за вищевказаними накладними, та, як наслідок, має сплатити цей товар.

Посилання позивача на те, що від імені відповідача товар отримували його довірені особи суд також вважає безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами. Зокрема позивач не надав суду доказів видачі відповідачем на користь уповноважених осіб довіреностей на отримання товару за вищевказаними видатковими накладними, виданими в порядку визначеному ст. ст. 237, 244-245 ЦК України, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995.

Суд також зазначає та враховує той факт, що згідно з наданою відповідачем довідкою від 12.03.2018, в неї у період з 30.03.2016 по 14.11.2016 не працювало жодної особи, і вона в цей період не укладала будь-які цивільно-правові угоди на виконання робіт або надання послуг. Зазначена інформація підтверджується довідкою ГУ ДФС України у Харківській області (вх.. № 19332 від 05.07.2018) та звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення 101701,07 грн. боргу за накладними, та нарахованих в зв'язку з простроченням його оплати 3427,18 грн. 3% річних та 14848,35 грн. інфляційних в зв'язку з недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами факту отримання товару за цими накладними саме відповідачем.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.08.2018 р.

Суддя О.І. Байбак