ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2018 р. Cправа № 902/117/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

до ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

позивача не з'явився;

відповідач-1 не з'явився;

відповідач-2 не з'явився;

третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» від 10.07.2017р, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач в позовній заяві посилається на те, статутом ТОВ «Конкорд», в редакції чинній на момент вчинення спірного правочину, було встановлено, що учасник має право відчужити свою частку третім особам лише за відповідним рішенням загальних зборів. Проте такого рішення загальні збори ТОВ «Конкорд» не приймали, та у тексті спірного договору не має жодного посилання на відповідне рішення. Окрім того, згідно ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р, у справі № 757/19610/16-к про накладення арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015р за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України накладено арешт на грошові кошти в розмірі 408 500,00 грн, що належать ОСОБА_2 та є частиною статутного фонду ТОВ «Конкорд», а також дивіденди, що повинні бути виплачені, та заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав ОСОБА_2, які належать йому як співзасновнику ТОВ «Конкорд». Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу укладено в порушення судової заборони та положень Закону України «Про господарські товариства» і статуту Товариства.

Ухвалою суду від 23.04.2018р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/117/18 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.05.2018р.. Крім того, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Конкорд».

Ухвалою суду від 17.05.2018р підготовче засідання відкладено на 14.06.2018р.

12.06.2018р до суду надійшов відзив на позовну заяву третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд», в якому позовні вимоги визнаються з підстав, наведених в позові.

Підготовче засідання у визначену судом дату (14.06.2018р) не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікуванні.

Ухвалою суду від 22.06.2018р продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Призначено підготовче засідання на 19.07.2018р.

11.07.2018р до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 10.07.2017р відповідача - ОСОБА_3, в якому останній наводить свої заперечення проти позову, та наголошує, що ОСОБА_2 двічі пропонував ОСОБА_1 реалізувати своє переважне право на придбання частки в статутному капіталі ТОВ «Конкорд» та повідомляв про намір її відчужити на користь третьої особи. Позивач, в свою чергу не заперечив проти відчуження частки на користь третьої особи. Окрім того, якщо позивач вважає, що порушені його права як співвласника товариства, він вправі звернутись до суду з позовом про переведення на нього прав та обов'язків покупця частки в статутному капіталі ТОВ «Конкорд».

Щодо посилань позивача на ухвалу Печерського районного суду міста Києва по справі № 757/19610/16-к від 25.04.2016р, відповідач вказує, що зазначеною ухвалою накладено арешт на грошові кошти, що є частиною статутного фонду ТОВ «Конкорд», а не на частку в статутному капіталі ТОВ «Конкорд» як окремий об'єкт цивільного права (корпоративні права ТОВ). До того ж, за змістом п. 3.4. оспорюваного договору, покупець стає власником проданої йому частки в статутному капіталі Товариства після її оплати в повному обсязі та після підписання сторонами акту приймання-передачі частки. Право зареєструвати зміни відомостей щодо складу учасників Товариства набувається покупцем після підписання сторонами акту приймання-передачі. Водночас, сторонами за договором не підписано акту приймання-передачі частки, а тому право власності на вказану частку не перейшло до покупця.

Таким чином, на думку відповідача, при укладенні оскаржуваного договору, сторонами за договором жодним чином не було порушено обмеження вжиті Печерським районним судом міста Києва в ухвалі по справі № 757/19610/16-к від 25.04.2016р.

За результатами судового засідання 19.07.2018р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.08.2018р.

На визначену судом дату представники сторін та третьої особи не з'явились. Причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи останні повідомлені завчасно та належним чином, ухвалою суду від 19.07.2018р, яка надіслана рекомендованою кореспонденцією.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 20.08.2018 р. прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В силу ч.1 ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до ст. 114 Цивільного кодексу України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа. Обмеження щодо участі у господарських товариствах може бути встановлено законом.

У відповідності до ч. 1 ч. 2 та ч.3 ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Конкорд» є юридичною особою, засновниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується п.2.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» затвердженого протоколом №34 зборів учасників Товариства від 24.10.2013р та зареєстрованого 05.12.2013р за номером 1000956.

Відповідно до п. 7.1 Статуту, Статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» (надалі Товариство) складається з вкладів його учасників. Розмір Статутного капіталу Товариства становить 817 000,00грн.

Згідно з п. 7.1.1. ОСОБА_1 належить 408 500,00 грн, що становить 50 відсотків Статутного капіталу Товариства.

Згідно п. 7.1.2. ОСОБА_2 належить 408 500,00 грн., що становить 50 відсотків Статутного капіталу Товариства.

10 липня 2017 року між ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності від 21.01.2015р, посвідченої Почиковскою Світланою Володимирівною нотаріусом Мінського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі Якубович Ігор Ігорович (за договором Продавець), та ОСОБА_3 (за договором Покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд». (надалі Договір)

Згідно з предметом даного Договору Продавець в порядку та на умовах визначених у цьому Договорі передає у власність Покупця належну йому частку (надалі частка) у розмірі 50% Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» (Товариства), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити частку у Статутному капіталі Товариства в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Частка в Статутному капіталі Товариства, що відчужується, належить Продавцю на праві приватної власності. (п. 1.3. Договору)

Ціна Договору дорівнює ціні частки в Статутному капіталі Товариства, за якою частка продається згідно цього Договору. Погоджена Сторонами ціна частки в Статутному капіталі Товариства становить 2 550 000,00 грн, яку Покупець зобов'язується оплатити протягом 365 календарних днів з дати укладення цього Договору. (п.п. 2.1.-2.3. Договору)

Продавець зобов'язується передати Покупцю частку, що продається за цим Договором, у власність після її оплати згідно умов цього Договору. (п. 3.1. Договору)

Передача Продавцем частки, що продається за цим Договором, та її прийняття Покупцем відображається в акті приймання-передачі частки, який повинен бути підписаний Продавцем та Покупцем протягом 3 днів з моменту повної оплати ціни частки. (п. 3.2. Договору)

Покупець стає власником проданої йому частки в Статутному капіталі Товариства після її оплати в повному обсязі та після підписання Сторонами акту приймання-передачі частки. Право зареєструвати зміни відомостей щодо складу учасників Товариства набувається Покупцем після підписання Сторонами акту приймання-передачі частки. (п. 3.4. Договору)

Поряд з цим, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р у справі № 757/19610/16-к в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015р за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України накладено арешт на грошові кошти в розмірі 408 500,00 грн, що належать ОСОБА_2 та є частиною статутного фонду ТОВ «Конкорд» (код ЄДРПОУ 3070553), що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, а також дивіденди, що повинні бути виплачені ОСОБА_2, а також заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав ОСОБА_2, що належать йому як співвласнику ТОВ «Конкорд».

На підставі зазначеної ухвали суду до Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис щодо заборони відчуження, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна № 49537530 від 06.05.2016.

Як стверджується матеріалами справи, та відповідачами не спростовано, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р у справі № 757/19610/16-к, не скасована та є чинною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що Договір купівлі-продажу частки в Статутному капіталі Товариства укладено з недодержанням положень Закону України «Про господарські товариства» та Статуту Товариства та в порушення заборони, встановленої ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р у справі № 757/19610/16-к. Посилаючись на положення ст. 203 та ч.ч. 1,3 ст. 215 Цивільного Кодексу України просить суд визнати недійсним вказаний Договір.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог із врахуванням встановлених обставин справи, надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам та наявним в справі доказам, суд виходить із наступного.

Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі ст. 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» та статтею 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів (ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про господарські товариства», ст.ст. 87, 88 ЦК України, ст.ст. 57, 82 ГК України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Конкорд» створено за участі двох засновників, а його статутний фонд розподілений на частки між вказаними засновниками, то за всіма ознаками, ТОВ «Конкорд» відноситься до господарських товариств, а тому, при вирішенні даного спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств.

Згідно до ч. 1 ст. 147 Цивільного Кодексу України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі. (ч. 2 ст. 147 Цивільного Кодексу України).

За змістом ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній станом на момент укладення оспорюваного договору) учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

За змістом п. 8.1. Статуту Товариства Учасник Товариства може за згодою решти учасників передати свою частку (її частину) одному чи кільком Учасникам Товариства або третім особам. Учасники Товариства користуються переважним правом придбання такої частки (її частини) пропорційно їх часткам у Статутному капіталі або в іншому погодженому між ними розмірі.

Учасник, який бажає передати свою частку (її частину) третій особі, може здійснити це тільки після одержання згоди Загальних зборів Учасників на передачу частки (її частини).

Органами товариства є: а) загальні збори учасників Товариства; б) президент; в) ревізійна комісія (п. 13.1. Статуту Товариства в редакції 2013 р.).

Відповідно п. 14.1. Статут вищим органом Товариства є Загальні збори учасників товариства (Загальні збори учасників). Вони складаються з учасників чи призначених ними представників, повноваження яких мають бути підтвердженні дорученнями. Учасник може передати свої повноваження у Загальних зборах учасників іншому учаснику чи і представникові іншого учасника.

Як свідчать матеріали справи, зокрема зміст Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» від 10.07.2017р, та не заперечується сторонами, Загальні збори Учасників Товариства по розгляду питання відчуження частки ОСОБА_2, не скликались та не проводились.

Наведеним підтверджуються доводи позивача щодо порушення положень Статуту Товариства та норм Закону України «Про господарські товариства» при укладенні оспорюваного правочину.

Щодо доводів позивача про вчинення правочину поза забороною, встановленою ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р у справі № 757/19610/16-к, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При вирішенні питання про арешт майна ОСОБА_2 суд виходив з приписів ч.ч.10,11 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, якими встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За змістом ст. 533 цього Кодексу вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Водночас, ОСОБА_2 укладено оспорюваний Договір, чим порушено приписи наведеної норми.

З урахуванням наведеного, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем доведено наявність підстав, передбачених ч. 3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним оспорюваного ним Договору.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про повідомлення позивача про намір ОСОБА_2 відчужити свою частку у Статутному капіталі Товариства не підтверджені належними доказами, оскільки копії листів, що додані до відзиву не доводять їх отримання позивачем. До того ж наведені доводи не спростовують порушення ОСОБА_2 обмеження, встановленого судом.

Щодо тверджень відповідача, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва по справі № 757/19610/16-к від 25.04.2016р, накладено арешт на грошові кошти, що є частиною статутного фонду ТОВ «Конкорд», а не на частку в статутному капіталі ТОВ «Конкорд» як окремий об'єкт цивільного права (корпоративні права ТОВ), суд зазначає, що останнім обмеження суду трактуються на власний розсуд та є хибними, оскільки зазначеною ухвалою суду, окрім накладення арешту на грошові кошти в розмірі 408500,00 грн, що належать ОСОБА_2, останньому заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав, належних йому як співвласнику ТОВ «Конкорд».

Розглядаючи доводи відповідача на те, що позивачем в пред'явленому позові не вказано та доказами не підтверджено, яким чином та які саме його суб'єктивні права порушуються укладенням Договору купівлі- продажу, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин» № 4 від 25.02.2016 р. господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах. на захист яких подано позов. а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» за № 4 від 25.02.2016р., законом не передбачено права учасника (засновника, акціонера, члена) юридичної особи звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва. Водночас згідно з положеннями статті 16 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 12 та статті 167 ГК України, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (засновник, акціонер, член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то він має право подати відповідний позов. Такий спір підвідомчий господарським судам і підлягає вирішенню у загальному порядку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених законодавчих норм, можна дійти висновку про те, що право учасника господарського товариства на управління справами товариства, на участь у загальних зборах товариства, на визначення основних напрямів діяльності товариства, на затвердження правочинів на відчуження частки, на отримання прибутку від діяльності товариства, поряд з іншими правомочностями учасника, становить зміст його корпоративних прав.

Із фабули позовної заяви, доводів та підстав, котрими позивач обґрунтовує заявлені вимоги вбачається, що позивач, звертаючись до господарського суду із позовом, обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх корпоративних справ, як засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд».

Відтак, встановлюючи та надаючи юридичну оцінку факту й обставинам наявності в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права та законного інтересу, на захист якого подано позов, питанню наявності чи відсутності факту їх порушення або оспорювання, суд погодився з мотивами позивача зазначеними у позовній заяві та дійшов висновку, що на розгляд поступив корпоративний спір між учасниками (засновниками) господарського товариства (юридичної особи), при цьому, учасник обґрунтовує позовні вимоги порушенням його лише корпоративних прав, окреслюючи тим самим підстави позову.

Інші заперечення не спростовують встановлених судом обставин, та не є обґрунтованими.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» від 10.07.2017р, укладений між ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 01133, паспорт НОМЕР_3, виданий Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.02.1996р) та ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 21000, паспорт НОМЕР_4, виданий 1-м МВ у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області 10.08.2016р).

3. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 01133, паспорт НОМЕР_3, Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.02.1996р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, 23100, паспорт НОМЕР_5, виданий Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.02.1996р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. витрат зі сплати судового збору.

4. Стягнути ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 21000, паспорт НОМЕР_4, виданий 1-м МВ у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області 10.08.2016р) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, 23100, паспорт НОМЕР_5, виданий Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.02.1996р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. витрат зі сплати судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 5 ст. 240 ГПК України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено та підписано 22 серпня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, 23100)

3 - ОСОБА_2 (АДРЕСА_5, 01133)

4 - ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 21000)

5 - ТОВ "Конкорд" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126)