ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м. Чернівці

"16" серпня 2018 р.

Справа № 926/445/13

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент”

про заміну сторони виконавчого провадження

у справі за позовом приватного акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія “Інго Україна”

до приватного акціонерного товариства “Авіакомпанія “Буковина”

про стягнення заборгованості – 398980,41 грн.,

Суддя І.В. Марущак

представники:

від стягувача – не з’явився;

від боржника – не з’явився;

від заявника – не з’явився;

від органу ДВС – не з’явився.

СУТЬ СПОРУ: Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 05.03.2014 року у справі №926/445/13 позов задоволено, стягнуто з приватного акціонерного товариства “Авіакомпанія “Буковина” на користь приватного акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія “Інго Україна” 308101,47 грн. основного боргу, 31212,08 грн. 3 % річних, 50666,86 грн. інфляційних втрат та 7799,60 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 18.03.2014 року господарським судом було видано відповідний наказ.

07 серпня 2018 року на адресу суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент” про заміну сторони виконавчого провадження: стягувача приватного акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія “Інго Україна” (далі – ПрАТ «АСК «Інго Україна») його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент” (далі – ТОВ «ФК «Інвент»).

Подана заява обґрунтовується тим, що між заявником та стягувачем укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній за плату передав заявнику на підставі акту приймання-передачі право вимоги за договором обов’язкового страхування, який був укладений між боржником та стягувачем. Відтак, ТОВ «ФК «Інвент» вважає, що воно стало правонаступником ПрАТ «АСК «Інго Україна» у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 18.03.2014 року у справі №926/445/13.

Ухвалою суду від 08.06.2018 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент” про заміну сторони виконавчого провадження прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні 16.08.2018 року.

Ухвалою суду від 14.06.2018 року заявнику відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

15 серпня 2018 року до суду від заявника надійшли письмові пояснення, в яких останній просить заяву про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити та повідомляє, що примусове виконання рішення суду у даній справі здійснюється Шевченківським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження №53495831.

Того ж дня, 15.08.2018 року, ТОВ «ФК «Інвент» звернулося із заявою, в якій просило розглянути справу без участі його представника за наявними у справі документами у зв’язку із неможливістю забезпечити його явку.

Сторони, заявник та орган ДВС, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, явку своїх представників у судове засідання 16.08.2018 року не забезпечили, сторони відзиву на заяву не надали.

Відповідно до п.1 ч.3. ст.202 Господарського процесуального кодексу України: “Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;”.

З огляду на те, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, суд вирішив за можливе здійснювати розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження без участі їх представників на підставі наявних матеріалів.

З’ясувавши обставини, на які учасники судового процесу посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив таке.

Процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб'єктів прав або обов'язків у матеріальних правовідносинах. Тобто, спочатку має відбутися зміна у матеріальних відносинах, щодо яких існує спір або розглянутий спір, а потім, як наслідок, здійснене процесуальне правонаступництво.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 24.01.2018 року у справі № 41/207, від 05.04.2018 року у справі № 923/607/16.

Як вбачається з матеріалів заяви, 27.06.2018 року між ПрАТ «АСК «Інго Україна» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Інвент» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №135-18 (далі – договір), відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору, а останній приймає і зобов’язується оплатити первісному кредитору усі права вимоги за судовими рішеннями щодо задоволення грошових вимог первісного кредитора до ПАТ «Авіакомпанія «Буковина» як страховика за договорами страхування, укладеного із ПАТ «Авіакомпанія «Буковина» на умовах, визначених цим договором. Перелік вимог визначено в додатку №1 до договору (п.1.1. договору).

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.»

Сторонами не надано, а у матеріалах справи відсутні докази розірвання або визнання договору від 27.06.2018 року №135-18 недійсним.

Згідно із п.1.2. договору, новий кредитор займає місце первісного кредитора по всім вимогам за судовими справами первісного кредитора згідно Додатку №1 до договору, у тому числі права одержання від ПАТ «Авіакомпанія «Буковина» сум основного боргу, відсотків, неустойки у повному обсязі, з моменту оплати вартості переданих вимог згідно п.4.1. та за умови виконання п.4.3 договору.

Для реалізації новим кредитором придбаних ним прав первісний кредитор протягом одного робочого дня з моменту виконання новим кредитором вимог п. п. 4.1., 4.3. договору передає документи, що посвідчують виникнення у первісного кредитора відповідного права вимоги. Факт передання документів посвідчується актом прийому-передачі справ (п.2.1 договору).

Із акту прийому-передачі справ від 23.07.2018 року за договором від 27.06.2018 року №135-18 видно, що стягувач передав, а заявник прийняв, зокрема, договір страхування №272800188 від 04.02.2009 року та рішення суду віл 05.03.2014 року у справі №926/445/13.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що за передані права вимоги до ПАТ «Авіакомпанія «Буковина» за договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору 500000,00 грн. без ПДВ.

Ціна права вимоги, що зазначена в п.4.1. договору сплачується на рахунок первісного кредитора в такому порядку: 50000,00 грн. – до 30.06.2018 року (п.4.2.1. договору), 450000,00 грн. – до 20.07.2018 року (4.2.2. договору).

Факт оплати заявником переданих прав вимог стягувача до ПАТ «Авіакомпанія «Буковина» (у тому числі у даній справі) підтверджується платіжними дорученнями від 27.06.2018 року №137 на суму 50000,00 грн. та від 20.07.2018 року №164 на суму 450000,00 грн. (призначення платежу: оплата згідно договору про відступлення права вимоги №135-18 від 27.06.2018 року).

У п. 4.3 договору стягувач та заявник узгодили, що зобов’язання нового кредитора вважається виконаним належним чином з моменту зарахування суми, зазначеної в п.4.1. договору, на рахунок первісного кредитора (п.4.3. договору).

Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що: «Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);»

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, як зазначено вище, на виконання положень ч.2 ст.517 ЦК України стягувач передав заявникові документи, які засвідчують права, що передаються – договір страхування №272800188 від 04.02.2009 року та рішення суду віл 05.03.2014 року у справі №926/445/13. У свою чергу заявник оплатив вартість переданих йому прав вимог у порядку і строки, передбачені договором.

За таких обставин та враховуючи, що положеннями договору від 04.02.2009 року №272800188, укладеного між стягувачем та боржником, не передбачено заборони та/або іншого порядку відступлення кредитором у зобов’язанні своїх прав іншій особі за правочином, суд дійшов висновку, що у матеріальних відносинах, щодо яких розглянутий спір у даній справі, відбулася заміна кредитора – ПрАТ «АСК «Інго Україна» його правонаступником ТОВ «ФК «Інвент».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.326 ГПК України).

За приписами ч.1 ст.327 ГПК України: «Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.»

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" початок виконавчого провадження пов'язується із винесенням виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Натомість згідно з частиною 2 статті 39 цього Закону закінчення виконавчого провадження пов'язується з винесенням постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, наслідком чого є те, що виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження").

Інші правові наслідки настають у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки у такому випадку стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом (частина 5 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження").

Верховний Суд у постанові від 24.01.2018 року у справі № 15/53 дійшов висновку, що питання заміни сторони виконавчого провадження - стягувача тощо, допускається у незакінченому виконавчому провадженні; а у постанові від 17.01.2018 у справі № 910/8019/15-г - висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим.

У матеріалах справи міститься відомості з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, відповідно до яких наказ Господарського суду Чернівецької області від 18.03.2014 року №926/445/13 перебуває на виконанні у Шевченківському РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (провадження №53495831). Інформація про виконання наказу від 18.03.2014 року та/або закриття виконавчого провадження №53495831 у зазначеному реєстрі відсутня.

За змістом ч.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»: «У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.»

Додатково судом встановлено, що у матеріалах справи №926/445/13 відсутні оригінал наказу Господарського суду Чернівецької області від 18.03.2014 року у даній справі та постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 05.03.2014 року у даній справі.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки сторонами не надано доказів протилежного, суд констатує, що рішення суду у даній справі є невиконаним, а виконавче провадження з його примусового виконання не є закінченим.

Відповідно до ч.1 ст.334 ГПК України: «У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.»

Таким чином, враховуючи, що у матеріальних відносинах, щодо яких розглянутий спір у даній справі, відбулася заміна кредитора, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення від 05.03.2014 року у справі №926/445/13 не є закінченим, суд вирішив замінити сторону виконавчого провадження №53495831 з приватного акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія “Інго Україна” на товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент”.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 234, 235, 334, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент” про заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити.

2. Замінити сторону виконавчого провадження №53495831 з виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 18.03.2014 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.03.2014 року у справі №926/445/13 з приватного акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія “Інго Україна” (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33, ) на товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвент” (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8-Б, ).

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 21 серпня 2018 року.

Суддя                                           І.В. Марущак