ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"13" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1644/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Дяченко Т.Г., розглянувши матеріали позовної заяви вх. № ГСОО 1776/18, за позовом Чорноморського обєднаного управління Пенсійного фонду України по Одеській області (68001, Одеська обл., м. Чорномроськ, вул. Хантадзе, 8а) до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори (67801, смт. Овідіополь, вул. Суворова, 2-а) про зобовязання вчинити певні дії.

Встановив: Чорноморське обєднане управління Пенсійного фонду України по Одеській області звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори, у якій просить суд скасувати заборону №8211012 від 20.11.2008 та №8236332 від 27.11.2008, накладені на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Горького, 3-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів поданої позовної заяви, Чорноморським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України по Одеській області відповідачем за заявленими позовними вимогами визначено Овідіопольську районну державну нотаріальну контору, у звязку з чим, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України „Про нотаріат, нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з приписами ст. 50 Закону України „Про нотаріат, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року №1952-IV (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять, зокрема, державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

У звязку з прийняттям Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже, держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що, що нотаріуси можуть брати участь у господарському процесі в якості відповідачів виключно у випадках, коли виступають у спірних правовідносинах як державні реєстратори.

Однак, при цьому, як державні реєстратори брати участь у господарському процесі у якості відповідачів нотаріуси можуть виключно із дотриманням вимог ст.20 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; інші справи у спорах між суб'єктами господарювання.

Наведені вище по тексту ухвали положення чинного законодавства у взаємозвязку із вимогами ст. ст. 4, 20 Господарського процесуального кодексу України дозволяють суду дійти висновку, що необхідною умовою участі нотаріуса у господарському процесі, який повинен виступати у якості державного реєстратора прав, а не у статусі нотаріуса, є віднесення спору до юрисдикції господарського суду.

Правова позиція суду з цього питання підтверджується в тому числі висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведеними у Постанові від 28.02.2018р. по справі №916/3249/16.

З огляду на приписи п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, спори щодо реєстрації майна у випадку, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна.

У позовній заяві Чорноморським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України по Одеській області було зазначено суду, що відповідно до додатку 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2003 року №599-р „Про використання викупленого майна Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна з додатком 1 до нього в жовтні 2013 року передана до сфери управління (в оперативне управління) Пенсійного фонду України будівля загальною площею 945,7 кв.м. та гаражі, які розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Горького, 3-а.

Як вказує позивач, вказані обєкти нерухомості згідно акту приймання-передачі нерухомого майна, затвердженого регіональним уповноваженим ліквідатором банку „Україна в Одеській області були взяті на баланс управління Пенсійного фонду України в Овідіопольському районі Одеської області ( на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2003р., правонаступником якого є Чорноморське обєднане управління Пенсійного фонду України по Одеській області.

Проте, як зазначає позивач, згідно інформації з Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, обєкт, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Горького, 3-а знаходиться під забороною №8211012 від 20.11.2008 та №8236332 від 27.11.2008. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна підставою обтяження є договір застави №575 від 24.05.1999р., засвідчений Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою.

Слід зазначити, що факт порушення прав позивача з боку відповідача є лише передумовою для звернення до суду із позовною заявою, проте названа обставина не свідчить про існування між сторонами майнового спору щодо земельної ділянки, що, в тому числі, не знайшло своє відображення і у предметі позовних вимог, тобто відсутність позовних вимог щодо майна дозволяє дійти висновку, що оскаржуваним з боку позивача реєстраційним діям не передує невирішений спір про цивільне право.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що до спірних правовідносини не підлягають застосуванню положення п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України,,суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на положення ст. 175 Господарського кодексу України, господарський суд вважає за необхідне розяснити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

ОСОБА_1 Верховного Суду у постанові від 14.03.2018р. по справі №396/2550/17 (провадження № 11-112апп18) дійшла висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. У випадку існування між учасниками справи невирішеного спору про право цивільне, справи щодо скасування рішення державного реєстратора та свідоцтва про право власності на нерухоме майно не можуть вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, відсутність невирішеного спору про цивільне право свідчить про необхідність звернення із позовними вимоги про скасування записів та рішення про державну реєстрацію прав до суду у порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті провадження за позовом Чорноморського обєднаного управління Пенсійного фонду України по Одеській області до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про скасування заборони №8211012 від 20.11.2008 та №8236332 від 27.11.2008, накладені на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Горького, 3-а.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом Чорноморського обєднаного управління Пенсійного фонду України по Одеській області до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про скасування заборони №8211012 від 20.11.2008 та №8236332 від 27.11.2008, накладені на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Горького, 3-а - відмовити.

Ухвала набирає чинності 13.08.2018р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Додаток: позовні заява з додатками на 37 та аркушах.

Копію ухвали та позовну заяву з додатками направити на адресу: Чорноморського обєднаного управління Пенсійного фонду України по Одеській області: 68001, Одеська обл., м. Чорномроськ, вул. Хантадзе, 8а.

Суддя Т.Г. Д'яченко