РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа №910/2734/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на
стороні відповідача -ОСОБА_1
простягнення 41 934,18 грн.
Суддя Бойко Р.В.
при секретарі судового засідання Бариновій О.І.
Представники учасників справи:
від позивача:Більчук О.О.
від відповідача:Безугла В.М.
від третьої особи:ОСОБА_1
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 41 934,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" на виконання своїх зобов'язань за Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ №04-1.0042176.0001 від 23.09.2016 було сплачено страхувальнику автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, страхове відшкодування у розмірі 41 934,18 грн. Відповідальність власника транспортного засобу МАЗ 437040-062, державний номер НОМЕР_2, водій якого винний у скоєнні спірної дорожньо-транспортної пригоди, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8799071, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування завданих збитків покладається на відповідача.

Право вимоги до відповідача з відшкодування збитків було придбане позивачем у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" за Договором про надання фінансових послуг факторингу №01/20.09.2017 від 20.09.2017, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" страхове відшкодування у розмірі 41 934,18 грн. на його користь.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2018 відкрито провадження у справі №910/2734/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи та призначено підготовче засідання на 27.03.2018.

У зв'язку з неявкою представника відповідача у підготовче засідання 27.03.2018 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.04.2018.

05.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній заперечує проти позовних вимог та вказує, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" було встановлено, що водієм транспортного засобу Audi A6, державний номер НОМЕР_1, було змінено картину події шляхом переміщення в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху автомобіля після настання спірної дорожньо-транспортної пригоди, а протокол про адміністративне правопорушення та схема ДТП складались вже після такого переміщення, а отже не відображають фактичних обставин справи. Таким чином, водієм транспортного засобу Audi A6, державний номер НОМЕР_1, порушено п.п. 33.1.1, 33.1 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Крім того, відповідач вказує, що вина ОСОБА_1 не встановлена судовим рішенням, а також позивачем не надано доказів оплати страхового платежу в розмірі 120,00 грн. із строком оплати до 29.09.2016 за Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ №04-1.0042176.0001 від 23.09.2016, у зв'язку з чим у відповідача наявні сумніви щодо набрання останнім чинності.

В підготовчому засіданні 20.04.2018 представником позивача надано суду звіт про визначення вартості матеріального збитку №13585 від 18.11.2016 та пояснення з приводу викладених у відзиві обставин.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2018 залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та визначено останньому строк для подання пояснень щодо позову та/або відзиву; підготовче засідання відкладено на 10.05.2018.

08.05.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення (заперечення) по справі, згідно яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" вказує, що звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму необхідну для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Крім того, представник позивача повідомляє, що ним було заявлено усні клопотання в підготовчому засіданні про долучення звіту та про врахування звіту лише в тій частині, де визначається коефіцієнт фізичного зносу.

В підготовчому засіданні 10.05.2018 оголошено перерву до 24.05.2018.

24.05.2018 через відділ діловодства від третьої особи надійшли заперечення (які за своєю суттю є поясненнями третьої особи), в яких ОСОБА_1 вказує, що в його діях відсутня вина у настанні ДТП, а у адміністративних матеріалах недостатньо доказів для встановлення об'єктивних обставин події зважаючи на те, що схема і фото ДТП не відображає реальних подій у зв'язку з тим, що водій автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, від'їхав з місця ДТП, а працівниками поліції складався протокол зі слів водія автомобіля Audi A6 та представника його страхової компанії. А тому третя особа просить суд дослідити матеріали адміністративної справи №757/2252/17-п, які знаходяться у Печерському районному суді міста Києва, про витребування якої ним подано окреме клопотання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/2734/18 на 30 днів; задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у Печерського районного суду міста Києва належним чином засвідчені копії адміністративної справи №757/2252/17-п; підготовче засідання відкладено на 14.06.2018.

11.06.2018 через відділ діловодства суду від Печерського районного суду міста Києва надійшла належним чином засвідчена копія адміністративної справи №757/2252/17-п.

В підготовчому засіданні 14.06.2018 представником позивача було надано суду детальний опис робіт про надання правничої допомоги та клопотання визначення обставин справи, які підлягають встановленню.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2018 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи №910/2734/18 по суті на 10.07.2018.

Судове засідання 10.07.2018 не відбулося у зв'язку з викликом судді Бойко Р.В. для проходження співбесіди за результатами дослідження досьє в межах кваліфікаційного оцінювання.

Учасників справи було повідомлено про наступне судове засідання у справі №910/2734/18, призначене на 19.07.2018, згідно розписки про відкладення судового засідання від 10.07.2018 (представників сторін) та шляхом направлення (на адресу третьої особи) ухвали про повідомлення про дату, час та місце судового засідання від 10.07.2018 у даній справі.

У судове засідання 19.07.2018 представник позивача з'явився, надав письмові та усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також стягнути з відповідача користь позивача витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання 19.07.2018 з'явились, надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні 19.07.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, суд -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ №04-1.0042176.0001 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Audi A6, державний номер НОМЕР_1.

09.11.2016 о 19:50 год. в м. Києві по Набережному шосе, 25, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, та вантажного автомобіля МАЗ 437040-062, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Факт скоєння ДТП підтверджується наявними в матеріалах справи документами (зокрема, матеріалами адміністративної справи №757/2252/17-п), та не заперечується учасниками справи.

У зв'язку із зверненням страхувальника (ОСОБА_4) із заявою про страховий випадок, на підставі страхового акту №0013433.11.16/1, розрахунку страхового відшкодування від 02.11.2015, рахунку-фактури ТОВ "Ауді-Центр Київ" №37021731 від 17.02.2017 та акту прийому-передачі наданих послуг №17030642 від 20.03.2017, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна", виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ №04-1.0042176.0001 від 23.09.2016, здійснило відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів страхувальнику (перераховано ТОВ "Ауді-Центр Київ" - товариству, яке здійснювало відновлювальні ремонтні роботи) у сумі

41 934,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1047 від 20.03.2017.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у зв'язку із здійсненням страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" набуто право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Твердження відповідача про наявність у нього сумнівів щодо набрання чинності Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ №04-1.0042176.0001 від 23.09.2016, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати страхового платежу в розмірі 120,00 грн. із строком оплати до 29.09.2016 судом відхиляються як такі, що не входять до предмету доказування у даній справі та не впливають на перехід/не перехід до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" права вимоги у деліктному зобов'язанні, в тому числі з огляду на положення ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №757/2252/17-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому, у постанові Печерського районного суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №757/2252/17-п встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані судом за ст. 124 КУпАП, як порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху (п. 10.3), що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постанова Печерського районного суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №757/2252/17-п в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, у зв'язку з чим вважається остаточним судовим рішенням у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Отже, постанова Печерського районного суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №757/2252/17-п набрала законної сили, а відтак, встановлені нею обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Частиною 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Печерського районного суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №757/2252/17-п, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, встановлено, що саме з вини третьої особи трапилась спірна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано пошкоджень транспортному засобу Audi A6, державний номер НОМЕР_1.

Посилання відповідача та третьої особи на, нібито, переміщення водієм автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, транспортного засобу до приїзду працівників поліції та відповідно неможливість встановлення реальних обставин дорожньо-транспортної пригоди, судом відхиляються з огляду на те, що дані обставини були предметом дослідження в рамках справи №757/2252/17-п, так як були вказані ОСОБА_1 у своїх поясненнях, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, та відповідно Печерським районним судом міста Києва зроблено висновок про наявність вини ОСОБА_1 у настанні спірної дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі за наслідками дослідження вказаних обставин.

Жодних інших доказів (фотографій, відеозйомки тощо), окрім тверджень третьої особи та відповідача, на підтвердження обставин переміщення автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, після настання дорожньо-транспортної пригоди та до приїзду працівників поліції суду не надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність даних обставин.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Отже, вина особи, яка керувала автомобілем МАЗ 437040-062, державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_1, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля МАЗ 437040-062, державний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8799071.

Наведеним договором (поліс №АЕ/8799071) передбачено, що франшиза становить 0, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Як вбачається із звіту визначення вартості матеріального збитку від 18.11.2016 суб'єктом оціночної діяльності визначено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, становить 0 (так як він експлуатувався менше 7 років).

В той же час, здійснення Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" виплати страхового відшкодування в сумі 41 934,18 грн. (на підставі рахунка-фактури СТО, без врахування зносу) на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ №04-1.0042176.0001 від 23.09.2016, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Крім того, листом Верховного Суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011, роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Тому визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, враховуючи, що коефіцієнт фізичного зносу останнього становить 0, відповідно до рахунку-фактури ТОВ "Ауді-Центр Київ" №37021731 від 17.02.2017 та акту прийому-передачі наданих послуг №17030642 від 20.03.2017, є правомірним.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Судом встановлено, що до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" перейшли всі права потерпілого згідно ст. 512 Цивільного кодексу України, а тому, оскільки правовідносини між потерпілим та страховиком за полісом ОСЦВВТЗ (відповідач) регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", заміна кредитора в зобов'язанні не змінює їх суті та норми, якою вони регулюються.

З метою отримання страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" звернулось до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування вих. №2096 від 23.03.2017.

Листом вих. №5632 від 27.07.2017 відповідачем було відмовлено у здійсненні виплати з підстав того, що ним було встановлено, що водієм автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, було змінено картину події шляхом переміщення цього авто.

Однак, обставинам щодо переміщення автомобіля Audi A6, державний номер НОМЕР_1, було надано судом правову оцінку вище, та суд вчергове звертає увагу відповідача, що на підтвердження даних обставин ні відповідачем, ні третьої особою не надано належних доказів, а постанова Печерського районного суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №757/2252/17-п ОСОБА_1 не оскаржувалась з метою спростування своєї вини у настанні спірної дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, відмова відповідача від виплати страхового відшкодування з наведених обставин є неправомірною.

У матеріалах справи наявна копія Договору про надання фінансових послуг факторингу №01/20.09.2017 (надалі - Договір факторингу), укладеного 20.09.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал".

Згідно з п. 1.1 Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 цього договору.

Предметом цього Договору факторингу є передання позивачу права вимоги до відповідача у грошовому зобов'язанні, яке виникло у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" як страховика, який виплатив страхового відшкодування за договорами страхування (відповідно до Додатку №1).

За цим Договором факторингу фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта згідно Додатку №1 до Договору, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п. 1.2. Договору факторингу).

За Договором факторингу розмір переданого позивачу права вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" складає 41 934,18 грн. (п. 10 Додатку №1 до Договору факторингу).

Таким чином, уклавши з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" договір факторингу, позивач отримав від первісного кредитора право вимоги на одержання грошового відшкодування (за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8799071) до боржника - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО".

Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (позивач) перейшло право на отримання компенсації майнової шкоди від відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу положень ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України).

При цьому, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ч. 1 ст. 515 Цивільного кодексу України).

Умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого страховим полісом №АЕ/8799071, не містять будь-яких обмежень стосовно можливості відступлення прав вимоги за таким договором новому кредиторові.

Аналогічно законодавство України не містить жодних заборон на заміну кредитора у договірних зобов'язаннях, що виникають зі страхування транспортних засобів.

Враховуючи викладене, кредитором у зобов'язанні відповідача, предметом якого є виплата страхового відшкодування за страховим випадком - ДТП, що мала місце 09.11.2016, та винним у якій визнано страхувальника ОСОБА_1, став позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал".

Будь-які докази на підтвердження факту виплати відповідачем первісному кредиторові або позивачу страхового відшкодування у розмірі 41 934,18 грн. у матеріалах справі відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Позивачем також заявлено до стягнення у якості судових витрат витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи позовна заява у даній справі була підготована представником позивача за довіреністю Самодзен Т.В. та остання представляла інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю у підготовчих засіданнях 27.03.2018, 20.04.2018, 10.05.2018, надавала усні та письмові пояснення. Та лише починаючи з 24.05.2018 інтереси позивача у судовому засіданні почав представляти адвокат Більчук О.О.

Так, адвокатом Більчуком О.О. у підготовчому засіданні 24.05.2018 було долучено до матеріалів справи Договір №0009-С про надання правової допомоги від 04.12.2017, укладений між адвокатом Більчуком О.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", відповідно до умов якого адвокат зобов'язався надавати правову допомогу, спрямовану на захист, забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також їх відновлення у разі порушення.

Також, адвокатом Більчуком О.В. долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_3 від 08.10.2018, ордеру на надання правової допомоги серії КС №244065, та акти здачі-приймання наданої правової допомоги №11/2018 від 14.06.20187 на суму 4 500,00 грн. та №13/2018 від 09.07.2018 на суму 500,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд приходить до висновку про неспівмірність заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим з огляду на наступне.

По-перше, як вбачається із актів здачі-приймання наданої правової допомоги №11/2018 від 14.06.20187 на суму 4 500,00 грн. та №13/2018 від 09.07.2018 на суму 500,00 грн. в надані послуги адвокатом було включено роботи з опрацювання матеріалів, наданих позивачем, підготовки до засідань у даній справі, ознайомлення з матеріалами справи.

Проте, в підготовчих та судовому засіданнях адвокат Більчук О.О. не виявив обізнаності із матеріали справи та обставинами, які мають значення для розгляду даної справи, що підтверджується, зокрема, його усними та письмовими поясненнями, поданими до суду 19.07.2018.

Так, у своїх поясненнях адвокат Більчук О.О. просив суд залишити без розгляду доказ, доданий відповідачем до відзиву, з огляду на те, що останнім днем подачі відзиву на позов для відповідача було 03.04.2018, в той час як такий відзив надійшов до суду 05.04.2018.

На запитання суду щодо того чи адвокат Більчук О.О. при ознайомленні з матеріалами справи №910/2734/18 звернув увагу, що відзив відповідача надійшов до суду засобами поштового зв'язку та відповідно був зданий до відділення поштового зв'язку 03.04.2018, останній вказав, що дані обставини не мають значення, оскільки відзив до суду надійшов лише 05.04.2018, що демонструє або необізнаність Більчука О.О. з приписами ч. 2 ст. 255 Цивільного кодексу України, або неналежне (поверхневе) ознайомлення з матеріалами справи.

По-друге, про неналежне ознайомлення з матеріалами справи та неналежну підготовку адвоката Більчука О.О. до розгляду даної справи також свідчить те, що у своїх письмових поясненнях від 19.07.2018 адвокат Більчук О.О. просить суд залишити без розгляду пояснення ОСОБА_8, яка не є ні учасником справи, ні свідком у даній справі.

В той же час, як вбачається із пояснень від 10.06.2017, долучених до відзиву, такі пояснення надані ОСОБА_1 за наслідками його опитування працівником відповідача ОСОБА_8 та яка записала дані пояснення з його слів.

По-третє, адвокатом Більчуком О.О. надано суду на підтвердження виконання ним робіт із збору доказів у даній справі, адвокатський запит до Печерського районного суду міста Києва, в якому Більчук О.О. просить надати відомості чи звертався ОСОБА_1 з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи №757/2252/17-п та чи чинилися йому перешкоди в ознайомленні з матеріалами справи №757/2252/17-п.

Однак, враховуючи зміст ухвали господарського суду міста Києва від 24.05.2018, вчинення адвокатом Більчуком О.О. таких дій (направлення запиту) та включення таких дій до витрат на правову допомогу не може вважатись доцільним.

Таким чином, як в засіданнях з підготовки до розгляду даної справи, так у судовому засіданні з розгляду даної справи адвокат Більчук О.О. не підтвердив здійснення ним належної підготовки до розгляду даної справи та обізнаності з матеріалами справи, а вчинені ним дії щодо збирання доказів не можуть вважатись таким, що є необхідними або принаймні доцільними.

В той же час, всі необхідні та доцільні докази та пояснення були надані суду представником позивача по довіреності Самодзен Т.В., а тому вступ у справу адвоката Більчука О.О. на завершальному етапі підготовки справи до розгляду її по суті може свідчити про спрямованість таких дій на покладення на відповідача додаткових (недоцільних) витрат на правничу допомогу.

Приймаючи до уваги наявність усного клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та зважаючи на доведеність неспівмірності таких витрат, суд керуючись ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України відмовляє у покладенні на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 14-А/22; ідентифікаційний код 37686922) суму страхового відшкодування у розмірі 41 934 (сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять чотири) грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 20.08.2018.

Суддя Р.В.Бойко