РІШЕННЯ

м. Київ

13.08.2018Справа № 910/6375/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглядаючи у відкритому судовому засіданні справу № 910/6375/18

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» , м. Київ,

до державного підприємства «Інститут підготовки кадрів промисловості», м. Київ,

про стягнення 179 167,93 грн.,

за участю представників:

позивача - Шевченко О.М. (довіреність від 02.04.2018 № 529);

відповідача - Варухи А.В. (довіреність від 20.12.2017 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - Компанія) до державного підприємства «Інститут підготовки кадрів з промисловості» (далі - Інститут) про стягнення: 123 565,82 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 24.06.2014 №12378/1-5-10 (далі - Договір); 29 687,96 грн. втрат від інфляції; 6 670,92 грн. 3% річних; 6 886,65 грн. пені; 12 356,58 грн. штрафу, а всього 179 167,93 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- 24.06.2014 Компанією (постачальник) і Інститутом (абонент) укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг;

- позивачем в період з 01.05.2015 по 31.03.2018 було надано відповідачу послуги з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі на загальну суму 219 988,58 грн., з яких відповідачем сплачено лише 96 422,76 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 123 565,82 грн.;

- абонент про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.05.2015 по 31.03.2018 послуг не повідомив, свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акта не направляв; тому в силу положень підпункту 2.1.6 пункту 2.1 і підпункту 2.2.4 пункту 2.2 Договору кількість та вартість наданих Компанією послуг за наведений період вважаються безумовно погодженими абонентом;

- крім суми заборгованості позивачем нараховано відповідачу 29 687,96 грн. втрат від інфляції; 6 670,92 грн. 3% річних; 6 886,65 грн. пені; 12 356,58 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/6375/18; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 12.06.2018.

12.06.2018 відповідач подав суду: заяву про застосування строків позовної давності; документи на виконання вимог ухвали суду від 25.05.2018; відзив на позовну заяву, в якому Інститут заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У підготовчому засіданні 12.06.2018 було оголошено перерву до 26.06.2018.

20.06.2018 Компанія подала суду відповідь на відзив, в якій заперечила проти доводів Інституту та просила суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції, 3 % річних, пені та штрафу.

26.06.2018 відповідач подав суду пояснення щодо проведення звірки взаємних розрахунків.

У підготовчому засіданні 26.06.2018 було оголошено перерву до 17.08.2018.

09.07.2018 позивач подав суду додаткові пояснення, в яких просив суд позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції, 3 % річних, пені та штрафу задовольнити повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/6375/18 до судового розгляду по суті на 07.08.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 07.08.2018 оголосив вступне слово та позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.06.2014 Компанією (постачальник) та Інститутом (абонент) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об'єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об'єктів водоспоживання та/ водовідведення (яка є невід'ємною частиною Договору) та на підставі пред'явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах Договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування, системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 за № 37, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 403/6691, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 за № 1879, зареєстрованими в Головному управлінні юстиції у м. Києві 17.10.2011 за № 44/903, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за Договором (пункт 1.1 Договору);

- оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента (підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Договору);

- у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документа, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Договору);

- Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення (пункт 7.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором за надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору позивачем надано послуги за період з травня 2015 по березень 2018 на загальну суму 219 988,58 грн., у свою чергу, Інститут перерахував грошові кошти у сумі 96 422,76 грн.

Абонент про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.05.2015 по 31.03.2018 послуг не повідомив, свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акта не направляв; тому в силу положень підпункту 2.1.6 пункту 2.1 і підпункту 2.2.4 пункту 2.2 Договору кількість та вартість наданих Компанією послуг за наведений період вважаються безумовно погодженими абонентом.

Слід зазначити, що 30.12.2016 позивачем (кредитор) і відповідачем (боржник) було укладено договір № 1300/08/14-16 реструктуризації боргу (далі - Договір реструктуризації), відповідно до умов якого:

- боржник визнає перед кредитором заборгованість в розмірі 95 099,69 грн., що утворилася станом на 01.01.2017 в результаті неналежного виконання боржником умов Договору, та зобов'язується сплатити вищевказану заборгованість у відповідності до умов Договору реструктуризації (пункт 1.2 Договору реструктуризації);

- в межах Договору реструктуризації сторони домовились про те, що кредитор надає боржнику розстрочку у погашенні заборгованості, зазначеної у пункті 1.1 Договору реструктуризації (пункт 1.2 Договору реструктуризації);

- боржник зобов'язується сплатити вказану у пункті 1.1 Договору реструктуризації заборгованість в термін до 28.08.2017, згідно з погодженим сторонами графіком, з обов'язковим посиланням на Договір реструктуризації в графі «Призначення платежу» у відповідних платіжних дорученнях, шляхом добровільного перерахування коштів на рахунок кредитора (пункт 2.1 Договору реструктуризації);

- графік погашення заборгованості: січень - 9 000 грн.; лютий - 9 000 грн.; березень - 9 000 грн.; квітень - 14 000 грн.; травень - 14 000 грн.; червень - 14 000 грн.; липень -13 000 грн.; серпень - 13 099,69 грн. (пункт 2.2 Договору реструктуризації);

- боржник зобов'язується сплачувати поточні платежі за послуги з водопостачання та водовідведення своєчасно та в повному обсязі (пункт 2.3 Договору реструктуризації);

- у разі невнесення боржником в повному обсязі поточних платежів в установлені Договором строки, оплати, проведені у відповідному поточному періоді на виконання Договору реструктуризації, незалежно від призначення платежу зараховуються в оплату за спожиті у розрахунковому місяці послуги з водопостачання та водовідведення, а платіж у відповідному розмірі не зараховується як оплата за Договором реструктуризації(пункт 2.4 Договору реструктуризації);

- у разі якщо боржник більше ніж 3 місяці не здійснює оплати в розмірі та в строки, що визначені пунктом 2.2 Договору реструктуризації, кредитор має право подати позов до суду без додаткового повідомлення боржника щодо стягнення всієї суми заборгованості за Договором реструктуризації (разом із поточною, що не врегульована Договором реструктуризації) з нарахуванням інфляційних втрат і 3% річних, при цьому період прострочення зобов'язання визначається згідно зі строками оплати, встановленими умовами Договору (пункт 2.5 Договору реструктуризації);

- у разі несвоєчасного внесення оплати згідно умов Договору реструктуризації, кредитор залишає за собою право на звернення до суду із позовною заявою для примусового стягнення несплаченої суми боргу відповідно до норм чинного законодавства (пункт 3.1 Договору реструктуризації);

- Договір реструктуризації набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.08. 2017 (пункт 4.1 Договору реструктуризації).

Договір реструктуризації підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір реструктуризації у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Слід зазначити, що відповідач умови Договору реструктуризації не виконував належним чином, та у визначений строк, а саме до 28.08.2017 заборгованість, яка виникла станом на 01.01.2017 не сплатив; доказів протилежного суду не подано.

Заборгованість відповідача перед позивачем на момент пред'явлення позовної заяви складала 123 565,82 грн.

Разом з тим, відповідач після надходження позову і відкриття провадження у даній справі перерахував позивачу грошові кошти у сумі 123 562,82 грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 23.05.2018 № 270 на суму 10 000 грн.; від 24.05.2018 № 272 на суму 35 000 грн. від 04.06.2018 № 291 на суму 20 000 грн.; від 07.06.2018 № 293 на суму 35 000 грн.; від 07.06.2018 № 294 на суму 23 566 грн.

У судовому засіданні 07.08.2018 представники позивача та відповідача підтвердили факт погашення суми заборгованості.

Згідно із частинами першою, другою, третьою та п'ятою статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; 4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З огляду на викладене, предмет спору у даній справі в частині стягнення боргу відсутній, а тому провадження у вказаній частині має бути закрито.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення пеню у сумі 6 886,65 грн.; штраф - 12 356,58 грн.; втрати від інфляції - 29 687,96 грн. та 3 % річних - 6 670,92 грн.

Разом з тим, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи зокрема на відсутність підстав для стягнення штрафу, оскільки відсутні підстави для його нарахування та заяви про застосування строків позовної давності.

Позивач, у свою чергу, заперечив проти доводів відповідача та вказав на відсутність пропуску строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що відповідач погасив заборгованість за Договором лише після відкриття провадження у даній справі.

З поданого суду розрахунку та документів вбачається, що Інститутом було порушено і умови Договору реструктуризації щодо строків погашення заборгованості, визначеної умовам вказаного правочину.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання з оплати за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 4.6 Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми, яку відмовився сплатити.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Що ж до заявленого строку позовної давності, то слід вказати, що з поданого позивачем рахунку та доказів, останній звернувся до суду в межах трирічного строку щодо стягнення основного боргу та в межах одного року щодо стягнення штрафних санкцій, а тому відсутні підстави для застосування наслідків передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Що ж до решти доводів і аргументі Інституту, які викладені у відзиві і поясненнях, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до державного підприємства «Інститут підготовки кадрів промисловості» в частині стягнення основного боргу, втрат від інфляції, 3 % річних, пені та штрафу задовольнити частково.

2. Стягнути державного підприємства «Інститут підготовки кадрів промисловості» (04071, м. Київ, вул. Лук'янівська, 65/67; ідентифікаційний код 00301925) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а; ідентифікаційний код 03327664): 29 687 (двадцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 96 коп. втрат від інфляції; 6 670 (шість тисяч шістсот сімдесят) грн. 92 коп. 3 % річних; 6 886 (шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 65 коп. пені; 12 356 (дванадцять тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 58 коп. штрафу та 2 687 (дві тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 52 коп. судового збору.

3. Закрити провадження у справі № 910/6375/18 за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до державного підприємства «Інститут підготовки кадрів промисловості» в частині стягнення 123 565,82 грн. основного боргу.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.08.2018.

Суддя І.Д. Курдельчук