ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м.Дніпро Справа № 904/9953/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідача)

судді: Березкіна О.В., Кузнецов В.О

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність №14-162 від 28.09.2017 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_2, адвокат, довіреність №257/25 від 12.01.2018 р.;

представник відповідача-1 не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018р., повний текст судового рішення складено 27.06.2018, суддя Панна С.П., у справі № 904/9953/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», м. Київ,

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», м.Дніпро,

відповідача-2:Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго», м.Тернопіль,

про стягнення заборгованості в розмірі 1 463 811,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018р. у справі №904/9953/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» і Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» про солідарне стягнення 1000000,00 грн. заборгованості за векселем, 154027,40 грн. процентів і 309784,22 грн. інфляційних втрат задоволені частково. Рішенням суду закрито провадження у справі №904/9953/17 в частині стягнення заборгованості за векселем у сумі 350000,00 грн. Стягнуто з відповідача-2 на користь позивача суму заборгованості за векселем 650000,00 грн., проценти у сумі 151561,64 грн. і судовий збір у сумі 17273,43 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду частково, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», який посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 у справі №904/9953/17 в частині відмови у стягненні інфляційних у сумі 309784,22 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, про задоволення позову в цій частині. Посилаючись на Конвенцію про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі скаржник вважає, що до правовідносини сторін врегульованих вексельним законодавством за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві застосовуються загальні норми цивільного законодавства з урахуванням їх особливостей. Оскільки зобовязання за спірним векселем є грошовим, позивач вважає законним застосування ст.. 625 до спірних правовідносин.

16.07.2018 позивачем подано до суду доповнення до апеляційної скарги, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове про задоволення і в частині стягнення 6% -2465,76 грн. Сторона посилається на порушенням судом ст.ст. 38, 43 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі» і п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів» від 08.06.2007 №5.

Відповідач-1 Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач вважає, що судом обєктивно і в повному обсязі вивчено всі надані сторонами докази та дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідач-2 Відкрите акціонерне товариство «Тернопільобленерго» у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з урахуванням того, що спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Товариство вказує, що оскільки на дату вирішення спору в даній справі скасовано нотаріальні дії щодо протесту векселя, відсутня датована відмітка про відмову ВАТ «Тернопільобленерго» від його оплати в розумінні вимог Уніфікованого закону, а відтак і передумови для прийняття рішення про стягнення як простроченої заборгованості за векселем так і шести відсотків річних на підставі ст.48 Уніфікованого закону.

21.08.2018р. судове засідання відбулося в режимі відеоконференції, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія апеляційного суду встановила наступне:

Між Українським кредитним банком (Банк) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Підприємство) 24.04.2000 було укладено договір №Т-102/042000, за умовами якого сторони здійснюють обмін рівноцінних паперів, а саме - векселів, зазначених в ст. 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору Банк зобов'язався передати Підприємству у власність векселі, перелік яких вказаний у Додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються Підприємству з бланковим індосаментом протягом десяти банківських днів з моменту укладення цього договору (а.с. 123).

На виконання п. 3.1. договору 04.05.2000 за актом приймання-передачі векселів до договору Банк передав, а Підприємство прийняло 67 простих векселів, зокрема і 81 на суму 1000000 грн., випущеного ВАТ «Тернопільобленерго» 04.05.2000 зі строком платежу «за предявленням, але не раніше 01.01.2015 (а.с.128-129)..

На звороті вказаного простого векселя міститься проставлений "Українським кредитним банком" бланковий індосамент на пред'явника із застереженням "без обороту на мене". Вказаний індосамент підписаний головою правління та головним бухгалтером "Українського кредитного банку", скріплений печаткою банку.

Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» є правонаступником ЗАТ"Український кредитний банк", який є правонаступником прав та обов'язків "Українського кредитного банку", який є правонаступником прав та обов'язків "Київського приватного банку "Київприватбанк", створеного рішенням установчих зборів та зареєстрованого Національним банком України 30.10.1992 за №127.

24.03.2015 листом №26-2132/1.2-15 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до ВАТ «Тернопільобленерго» із пропозицією оплатити вказані векселі, у тому числі і №81 до 12-00 години 07.04.2015 У листі зазначено, що у разі несплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі (а.с. 9).

Листом №2251/29 від 26.05.2015 ВАТ «Тернопільобленерго» повідомив про неможливість виконати оплату і просив розглянути розтермінування оплати до кінця 2015 щомісячними платежами (а.с.12).

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом і підтверджено матеріалами справи, а саме розпорядженнями про відрядження і посвідченнями про відрядження №1-367 і №1-368 від 20.04.2015 представники Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» з 21.04.2005 по 24.04.2005 знаходились у відрядженні в м. Тернопіль з метою предявлення до ВАТ «Тернопільобленерго» до оплати і опротестування векселів, у тому числі і №81. Акт предявлення векселів до платежу зі сторони ВАТ «Тернопільобленерго» підписаний не був, але факт перебування представників ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтверджується печаткою ВАТ «Тернопільобленерго» на посвідченнях про відрядження.

Несплата ВАТ «Тернопільобленерго» векселя стало підставою для предявлення ПАТ "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" позовної заяви про стягнення заборгованості за векселем у сумі 1000000,00 грн.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні", від 06.07.1999 № 826-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІУ "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.

За встановлених обставин та вище наведених положень законодавства судом першої інстанції вірно встановлено, що не оспорюється сторонами, що позивач є законним векселедержателем, а ПАТ "Акцент Банк", на підставі включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог відносно ПАТ "Акцент Банк" та в позові до нього судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону). Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

Встановлені у справі обставини, що підтверджені належними доказами і наведені правові приписи свідчать про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спірним векселем.

Відповідач-2 після відкриття провадження у справі здійснив часткову оплату за векселем №81 у розмірі 350 000грн. (що підтверджується платіжними дорученнями за №173 від 15.01.2018р., за №120 від 28.02.2018р. та за №50 від 30.03.2018р.(а.с. 215-217), тому суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі щодо стягнення 350 000,00 грн та задовольнив вимоги про стягнення суми за векселем 650 000 грн.

Згідно ст. 43 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Статтею 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

(1) суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

(2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

(3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Відповідно до п. 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті 48 і пункті 2 статті 49 Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову, відповідно.

Позивачем було заявлено до стягнення суму 6 відсотків у розмірі 154027,40грн., нараховану за період з 08.04.2015р. по 31.10.2017р., на підставі п. 2 ст.48 Уніфікованого закону.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в цій частині частково у сумі 151561,64грн., взявши при цьому розрахунковий період з 24.04.2015 по 31.10.2017. Позивач з таким рішенням не погоджується і вважає, що відсотки повинні нараховуватись з 08.04.2015 від дати 07.04.2015, запропонованої ним для оплати векселів у листі №26-2132/1.2-15 від 24.03.2015.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів» простий або акцептований переказний вексель строком платежу «за пред'явленням» підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу. Держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк. Зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону).

Строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя. Якщо у векселі строком «за пред'явленням» вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

За вимогами ст. 4 Уніфікованого закону переказний вексель може підлягати оплаті за місцем проживання третьої особи або в тій самій місцевості, де знаходиться місце проживання трасата, або в будь-якій іншій місцевості.

В п. 20 постанови звернуто увагу на ст.ст. 2, 76 Уніфікованого закону, згідно яких вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належними чином. Отже, протест у неплатежі, вчинений без вказівки про пред'явлення векселя до платежу у визначеному в ньому місці, не може вважатися належним доказом відсутності платежу і бути підставою для задоволення регресних вексельних вимог.

Прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред'явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 ЦК.

Як вбачається з реквізитів наданого векселя він підлягає сплаті в м. Тернопіль.

Лист №26-2132/1.2-15 від 24.03.2015, на який посилається позивач, як на вимогу сплатити заборгованість за векселем не був предявлений в місці, визначеному у векселі, а був направлений поштою, до того ж як вказував у відзиві на позов відповідач-2 і як вбачається з самого листа до нього були додані копії векселів, а не оригінали.

В той же час, оскільки пред'явлення відбулося не в місці, визначеному у векселі, належним предявленням векселя до оплати є 23.04.2018 - дата перебування представників позивача у відрядженні у Тернопілі на території товариства і предявленням векселів до оплати. Тому суд правильно визначив період для сплати процентів з 24.04.2015 по 31.10.2017.

Крім того, місцевим господарським судом правильно зроблено висновок про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача-2 інфляційних втрат за період прострочення оплати векселя з 08.04.2015 по 31.10.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 48 Уніфікованого закону передбачає, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Даний перелік є вичерпним. Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то ст.625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин, тому інфляційні втрати стягненню не підлягають.

При прийнятті рішення щодо відмови в стягненні інфляційних втрат за прострочення виконання вексельного зобов'язання апеляційним судом врахована правова позиція Верховним Суду, висловлена в постановах від 15.05.2018, від 22.05.2018, від 23.05.2018 у справах №904/8714/17, №904/8712/17, №904/8713/17, №904/8710/17.

Посилання Позивача на ст. 625 ЦК України та ст. 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, суд вважає помилковим. Зокрема, статтею 4 зазначеної Конвенції передбачено, що дія зобов'язань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Так, в зазначених положеннях йдеться про дію зобов'язань, але не про їх обсяг. Таким чином, національне законодавство не встановлює додаткових правових наслідків не виконання вексельних зобовязань.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а скаржником не наведено доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018р. у справі №904/9953/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови, в порядку ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.08.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна

Суддя В.О. Кузнецов