ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/6606/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 (суддя Мельниченко І.Ф.) і постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 (головуючий- Широбокова Л.П., судді: Кузнецова І.Л., Чимбар Л.О.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу в сумі 68 930,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" або позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" або відповідач) плати за користування вагонами в сумі 67 398,00 грн. і збору за зберігання вантажу у сумі 1 532,04 грн., що разом становить 68 930, 04 грн.

Як на правову підставу позову ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" посилається на положення статей 46, 47, 119, 125 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), пунктів 3, 4, 6, 8, 9, 12 Правил користування вагонами і контейнерами та пункту 4 Правил обслуговування під'їзних колій.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 позовні вимоги задоволено повністю.

Судові рішення обґрунтовано наданням позивачем доказів на підтвердження того, що затримка вагонів на станціях підходу до станції призначення відбулася через неможливість приймання їх станцією у зв'язку зі скупченням на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, а причиною скупчення вагонів стало неприйняття вагонів одержувачем - відповідачем і несвоєчасне вивільнення колій від вантажу, що прибув на його адресу. З огляду на викладене, а також ураховуючи норми законодавства та умови пункту 15 договору від 28.11.2013 № ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч/2013/у/ТО/1466 (далі - Договір), суди дійшли висновку про наявність вини відповідача та обґрунтованість нарахування йому позивачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. При цьому суди вказали, що плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони зобов'язання. Також суди зазначили, що порушення відповідачем пункту 8 Договору та недотримання вимог Інструкції "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці" унеможливило подачу вагонів зі станції Кривий Ріг на станцію Допоміжна та спричинило скупчення вагонів на станції призначення Кривий Ріг. Крім цього, суди акцентують, що незважаючи на надання відповідачем довідки про наявність вільних колій на станції Допоміжна на підтвердження можливості прийняти вагони зі станції Кривий Ріг, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту вжиття ним заходів реагування на повідомлення позивача про подавання вагонів, у тому числі доказів повідомлення позивача про готовність вагонів до збирання, а відповідно, і виконання вимог зазначеної Інструкції. На підставі наведеного суди дійшли висновку, що за відсутності згоди відповідача прийняти вагони на свою під'їзну колію, невключення "зеленого" вхідного сигналу світлофора, який дозволяє залізниці своїм локомотивом доставити запитувані вагони на приймально-здавальні колії станції Допоміжна, залізниця позбавлена можливості виконати зобов'язання за Договором. Суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів (графіків руху поїздів, журналів форми ДУ-3, графіків маневрової роботи диспетчера) та призначення судової експертизи, оскільки вирішення відповідного кола питань належить до внутрішньої технології роботи залізниці і не може бути вирішено експертом, а складення положення зайнятості колії та обов'язок залізниці враховувати наявність чи відсутність проміжків часу, протягом яких ті чи інші колії були вільними, визначення часу перебування вагонів під технологічними операціями вагонів при видачі наказу про затримку не передбачено жодним нормативним актом. Доводи відповідача про неправильне нарахування плати за користування вагонами відхилено через те, що така плата обчислюється за загальний час, який включає час затримки та час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із рішенням і постановою, ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставами для скасування постанови ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" вважає неправомірне встановлення судами наявності вини відповідача у затримці вагонів, оскільки винним у цьому є позивач, причини затримки вагонів, викладені позивачем в актах загальної форми ГУ-23, не відповідають дійсності та документально не підтверджені, а позивачем не надано жодних пояснень, з яких причин вагони не направлялися на станцію призначення та пребували на станції затримки до вказівки затримати вагони та оформлення відповідних наказів.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги заперечення відповідача, що одночасне стягнення збору за зберігання вантажу та плати за користування вагонами не може збігатися у часі, одне виключає інше, а тому є незаконним. Надання апеляційним судом категорії "вантаж" іншого значення суперечить Статуту, який підлягає застосуванню як акт, який має вищу юридичну силу.

Крім цього, скаржник зазначає про ненадання правової оцінки факту, що позивачем одні й ті ж самі вагони було затримано чотири рази на станції Кривий Ріг - Західний згідно з наказами № 137 від 13.01.2017, № 151 від 15.01.2017, № 159 від 17.01.2017 та № 185 від 19.01.2017.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу)

Відзиву на касаційну скаргу від ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" надано не було.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції

Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, зокрема, таке.

28.11.2013 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" і Відкритим акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" було укладено Договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці, відповідно до якого згідно зі Статутом, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України (далі - Правила), і на умовах цієї угоди експлуатується належна власникові: під'їзна колія, яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці стрілкою № 2/4 у парній горловині станції.

За умовами пункту 1 Договору під'їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Передача (здача) вагонів для під'їзної колії здійснюється: порожніх вагонів під навантаження через інтервал часу - 1,5 год.; маршрутів, завантажених аглорудою, через інтервал часу - 5,0 год.; маршрутів, завантажених вапняком, через інтервал часу - 4,5 год.; передача розбірних поїздів - за повідомленнями.

Відповідно до пункту 5 Договору повідомлення про подачу вагонів на під'їзну колію передаються старшим прийомоздавальником станції Кривий Ріг телефоном операторові диспетчера зовнішнього транспорту УЗТ не пізніше, ніж за 2,0 год. до фактичного подавання вагонів із реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2.

Згідно з пунктом 6 Договору вагони для під'їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну з приймально-здавальних колій станції Допоміжна. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії.

Здавання вагонів проводиться на одній з приймально-здавальних колій станції Допоміжна.

За змістом пункту 6 Договору сторони погодили, що про готовність вагонів до забирання диспетчер цеху зовнішнього транспорту УЗТ по прямому телефонному зв'язку повідомляє старшого прийомоздавальника або маневрового диспетчера станції Кривий Ріг, повідомлення передається не пізніше, ніж за 2,0 години до фактичної здачі вагонів з реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2.

Час перебування вагонів на під'їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (пункт 11 Договору).

Відповідно до пункту 15 Договору власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі: за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України; за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання, яка сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів.

Відповідно до пункту 20 Договору його укладено терміном на 1 рік і діє з 11.12.2013 до 10.12.2014 включно.

У подальшому, згідно з додатковою угодою від 18.08.2014 № 6 до пункту 20 Договору було внесено зміни, строк дії Договору встановлено до 10.12.2018 включно.

15.12.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 9 до Договору, згідно з якою здійснено заміну сторони у зобов'язанні, а саме Державне підприємство "Придніпровська залізниця" змінено на ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Як убачається із матеріалів справи та установлено господарськими судами, за залізничними накладними №№ 40856635, 40856643, 40859282, 40852303, 40852295, 40852311, 40855652, 40855306, 40856668, 40856650, 40856593, 40856627, 40856700, 40856585, 40856718, 40856619, 40856742, 40856676, 40859316, 40856684, 40855645, 40856734, 40852246, 40856759, 40852220, 40856569, 40855322, 40856692, 40856726, 40855249 позивачем були прийняті порожні власні вагони для перевезення на адресу відповідача. Станція призначення - Кривий Ріг.

Відповідно до наказу від 13.01.2017 №137 об 11:31 год. на станції Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці було затримано порожні вагони (голова - № 55743926, хвіст - № 53602363, усього 48 вагонів у складі поїзда №2118, індекс поїзда 4011-26-4672, із вантажем на своїх осях) з огляду на неможливість приймання їх станцією призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці через скупчення на цій станції вагонів, які раніше прибули на адресу відповідача і яких відповідач не забирав у зв'язку із несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, який прибув на його адресу, про що складено акт загальної форми ГУ-23 № 15, закінчення затримки - 13.01.2017 о 22:30 год.

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а від 13.01.2017 № 15.

Повідомлення про затримку вагонів отримано відповідачем 13.01.2017 о 12:30 год.

Відповідно до акта про затримку вагонів форми ГУ-23а від 13.01.2017 № 15 затримані вагони, що прибули 13.01.2017 о 09:20 год. поїздом № 2118, відправлено 20.01.2017 о 05:05 год. поїздом № 2118.

Згідно з наказом від 15.01.2017 № 151 о 21:05 год. на станції Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці було затримано порожні вагони (голова - № 55743926, хвіст - № 53602363, всього 48 вагонів у складі поїзда № 2118, індекс поїзда 4011-26-4672 із вантажем на своїх осях) з огляду на неможливість приймання їх станцією призначення Кривий Ріг Придніпровської через скупчення на цій станції вагонів, які раніше прибули на адресу відповідача і яких відповідач не забирав у зв'язку із несвоєчасне вивільнення колій від вантажу, який прибув на його адресу, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 15.01.2017 № 18, закінчення затримки 16.01.2017 о 15.50 год.

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а від 15.01.2017 № 18.

Повідомлення про затримку вагонів отримано відповідачем 15.01.2017 о 22:00 год.

Відповідно до акта про затримку вагонів форми ГУ-23а від 15.01.2017 № 18 затримані вагони, що прибули 13.01.2017 о 09:20 год. поїздом № 2118, відправлені 20.01.2017 о 05:05 год. поїздом № 2118

Згідно з наказом від 17.01.2017 № 1590 о 00:21 год. на станції Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці було затримано порожні вагони (голова - № 55743926, хвіст - № 53602363, усього 48 вагонів у складі поїзда № 2118, індекс поїзда 4011-26-4672) з огляду на неможливість приймання їх станцією призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці через скупчення на цій станції вагонів, які раніше прибули на адресу відповідача та не забиралися останнім у зв'язку із несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, про що складений акт загальної форми ГУ-23 від 17.01.2017 № 20, закінчення затримки 19.01.2017 о 05.09 год.

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а від 17.01.2017 №20.

Повідомлення про затримку вагонів отримано відповідачем 17.01.2017 о 01:00 год.

Відповідно до акта про затримку вагонів форми ГУ-23а від 17.01.2017 № 20 затримані вагони, що прибули 13.01.2017 о 09:20 год. поїздом №2118, відправлені 20.01.2017 о 05:05 год. поїздом №21181.

Згідно з від 19.01.2017 №185 о 13:05 год. на станції Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці було затримано порожні вагони (голова - № 55743926, хвіст - № 53602363, усього 48 вагонів у складі поїзда №2118, індекс поїзда 4011-26-4672) з огляду на неможливість приймання їх станцією призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці через скупчення на цій станції вагонів, які раніше прибули на адресу відповідача та не забиралися останнім через несвоєчасне вивільнення колій від вантажу, який прибув на його адресу, про що складений акт загальної форми ГУ-23 від 19.01.2017 № 22, закінчення затримки 20.01.2017 о 03.40 год.

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Західної Придніпровської залізниці складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а від 19.01.2017 №22.

Повідомлення про затримку вагонів отримано відповідачем 19.01.2017 о 14:45 год.

Відповідно до акта про затримку вагонів форми ГУ-23а від 19.01.2017 № 22 затримані вагони, що прибули 13.01.2017 о 09:20 год. поїздом № 2118, відправлені 20.01.2017 о 05:05 год. поїздом № 2118.

На станції призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці складено акти загальної форми ГУ-23, якими підтверджено затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини ПАТ "Південний ГЗК" через скупчення вагонів на станції за загальний період з 20:00 год. 10.01.2017 до 03.40 год. 20.01.2017. Акти підписано відповідачем без заперечень.

Згідно з абзацом 1 пункту 42 Статуту залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ї години наступного дня.

позивач своєчасно повідомив відповідачеві про готовність залізниці передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено зазначені акти загальної форми про віднесення на відповідальність вантажовласника. Відповідні записи-повідомлення відображено у Книзі форми ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

У зв'язку із наведеним позивачем розраховано плату за користування вагонами за увесь час затримки спірних вагонів у загальній сумі 67 398,00 грн. з ПДВ, яку включено до Відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№19039231, 22019072, 19029219, 23019080, підписаних представником відповідача із застереженням про готовність прийняти спірні вагони на під'їзну колію у певні проміжки часу, а також збір за зберігання вантажу по накопичувальній картці ф. ФДУ-92 № 24019026 на суму 1532,04 грн.

Причиною виникнення спору у цій справі є несплата відповідачем заявленої до стягнення плати за користування спірними вагонами та збору за зберігання вантажу.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Частинами 1 та 2 статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом, Правилами та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

У пункті 2 Статуту визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організацію та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

За змістом пункту 64 Статуту для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування призначено під'їзні колії.

Пунктом 71 Статуту встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Відповідно до пункту 46 Статуту одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з пунктом 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 % зазначених розмірів плати.

Порядок користування вагонами визначається Правилами користування вагонами і контейнерами, пунктами 3, 6, 8 - 10, 12 яких передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (що не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість (пункт 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085).

Суди в оскаржуваних судових рішеннях встановили, що прийняті до перевезення позивачем спірні вагони було затримано на шляху прямування на станціях згідно з Наказами через скупчення на станції призначення вагонів, які прибули на адресу відповідача, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником (відповідачем) і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, тобто з вини відповідача.

Суди попередніх інстанцій також установили, що наявними у справі актами форми ГУ-23а, ГУ-23, підтверджується затримка вагонів на шляху прямування з вини відповідача через скупчення на станції призначення вагонів і несвоєчасне вивільнення відповідачем колій від вантажу, який прибув на його адресу, що є порушенням вимог пункті 46, 47 Статуту.

Зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку Укрзалізниці і власних вагонів із вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з відповідачем, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Підпунктом 14.2.1 пункту 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 № 507, визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно- розпорядчим актом станції.

Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту.

Отже, на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів (також і поїздів відповідача).

Наявність вільних під'їзних колій на станції Допоміжна, з урахуванням ненадання відповідачем суду доказів на підтвердження вжиття ним передбачених Договором заходів для того, щоб забрати зі станції призначення вагони, що прибули на його адресу, є свідченням вини відповідача у такому скупченні, який допустив бездіяльність і не забрав вагонів зі станції призначення за наявності вільних під'їзних колій.

Суд також зауважує, що аргументи відповідача про відсутність його вини у затримці вагонів викладено без урахування меж розгляду справи судом касаційної інстанції згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Відповідно до частини 2 зазначеної статті суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, встановлення на підставі доказів у справі обставин на підтвердження наявності або відсутності вини відповідача у затримці вагонів на станції підходу до станції призначення, а відповідно, і визначення підстав для нарахування плати за користування спірними вагонами та збору за зберігання вантажу за весь час затримки вагонів з вини відповідача, нарахованих позивачем відповідачеві згідно з умовами Договору за весь час затримки вагонів, не може мати місця на стадії касаційного перегляду судових рішень, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

У зв'язку із викладеним Суд відхиляє аргументи відповідача про відсутність його вини у затримці вагонів, через що було нараховано спірну суму, з огляду на таке. Суд погоджується із правильним висновком судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог і доведеність наявності у відповідача обов'язку сплатити збір за зберігання вантажів і плату за користування вагонами.

Доводи відповідача про те, що господарськими судами було порушено положення пунктів 2, 8, 9, 10, 12 Правил користування вагонами і контейнерами, пунктів 119, 121 Статуту, є безпідставними, оскільки господарські суди правильно застосували зазначені норми до спірних правовідносин.

Суд відхиляє викладені у касаційній скарзі доводи щодо незаконності одночасного стягнення збору за зберігання вантажу та плати за користування вагонами, які не можуть збігатися у часі, оскільки наведене твердження скаржника спростовується з'ясованим попередніми інстанціями змістом пункту 15 Договору, - власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі за користування вагонами та плату за зберігання вантажів у вагонах - у разі їх затримки з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї), згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та Правилами зберігання вантажів.

Порядок нарахування збору за зберігання вантажу визначено у пунктах 8, 9 Правил розрахунків за перевезення вантажів, згідно з якими збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) сплачується після закінчення терміну безоплатного зберігання. Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним у Тарифному керівництві № 1, затвердженому наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356. У пункті 2.1 пункту 2 "Збір за зберігання вантажів на місцях загального користування" розділу ІІІ Тарифного керівництва № 1 визначено, що такий вид збору за зберігання вантажу як збір за зберігання рухомого складу на своїх осях (з одиниці) справляється в розмірі 5,90 грн. на добу. Отже, порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою перевізної плати, для цілей сплати збору за зберігання вантажу є вантажем. Залізниця зобов'язана доставити їх на станцію призначення цілими та справними і видати одержувачеві, зазначеному в накладній.

Таким чином, доводи скаржника не отримали правового та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу зроблені відповідають нормам законодавства, зокрема статті 307 ГК, статей 1, 8 Закону України "Про залізничний транспорт", пунктів 2, 46, 47, 64, 71 119 Статуту, встановленим на підставі доказів обставинам справи.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі

Аргументи, викладені у касаційній скарзі не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони спростовуються зазначеними обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка відповідно до частини 2 статті 300 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, які застосовано судом з урахуванням встановлених ним фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

З урахуванням положень статей 300, 301, 308 ГПК, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій дотримано приписи процесуального закону, тому підстав для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних судових актів немає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК слід покласти на скаржника.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.11.2017

у справі №904/6606/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков