ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/4587/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

від 17.04.2018

у складі колегії суддів: Бородіної Л.І. (головуючого), Здоровко Л.М., Шутенко І.А.

та на ухвалу Господарського суду Харківської області

від 18.01.2018

у складі судді: Усатого В.О.

у справі № 922/4587/13

за заявою Mramor LLP

до фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

1. 18.11.2013 ухвалою Господарського суду Харківської області порушено провадження у справі № 922/4587/13 про банкрутство фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича.

2. Постановою Господарського суду Харківської області від 10.12.2013 визнано фізичну особу-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру.

3. 22.12.2017 ліквідатор ФОП Бабича І.Ю. арбітражний керуючий Кошовський С.В. звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в якій просив заборонити ОСОБА_4 відчужувати в будь-який спосіб нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв.м, до яких входить: цех з обробки природного каменю літ. "А-1", загальною площею 392,7 кв.м, виробничий корпус літ. "Б-2" загальною площею 2424,2 кв.м, насосна станція літ. "В-1" загальною площею 15 кв.м, прохідна літ. "Г-1" загальною площею 9,8кв.м, бокс літ. "Д-1" загальною площею 32,9 кв.м, навіс літ. "Д", побутове приміщення літ. "Е-1" загальною площею 8,5 кв.м, навіс літ. "Ж", огорожа, хвіртка, ворота №1-3, підкранові колії, 4, замощення І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі №922/4587/13 задоволено заяву ліквідатора щодо забезпечення вимог кредиторів; заборонено ОСОБА_4 відчужувати у будь-який спосіб нежитлові будівлі загальною площею 2883,1кв.м, до яких входить: цех з обробки природного каменю літ. "А-1" загальною площею 392,7 кв.м, виробничий корпус літ. "Б-2" загальною площею 2424,2 кв.м, насосна станція літ. "В-1" загальною площею 15 кв.м, прохідна літ. "Г-1" загальною площею 9,8кв.м, бокс літ. "Д-1" загальною площею 32,9 кв.м, навіс літ. "Д", побутове приміщення літ. "Е-1" загальною площею 8,5 кв.м, навіс літ. "Ж", огорожа, хвіртка, ворота №1-3, підкранові колії, 4, замощення І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

5. ОСОБА_4 з ухвалою Господарського суду першої інстанції не погодився та 07.02.2018 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі № 922/4587/13.

6. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі № 922/4587/13 ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі № 922/4587/13 залишено без змін.

7. Судами попередніх інстанцій при розгляді справи, зокрема, встановлено наступне.

7.1 20.02.2007 між ЗАТ «Банк НРБ» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») (банком) та Бабичем І.Ю. (позичальником) укладений договір про відкриття кредитної лінії №11-02-07/ФО, за умовами якого банк відкриває позичальнику невідновлювану кредитну лінію в іноземній валюті, що надалі іменується «кредитна лінія», надає позичальнику кредитні кошти за рахунок кредитної лінії на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, зазначені у пункті 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також здійснювати повернення наданого йому кредиту у розмірах та у строки, передбачені цим договором, і виконати інші умови цього договору. Пунктом 1.5 цього договору встановлено, що кредит надається на його поточні потреби (т.1,а.с.157-165).

7.2 20.02.2007 між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, у п.3 якого встановлено, що предметом іпотеки за цим договором є: нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1,а.с.166-171).

7.3 Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2011 у справі №2-1053/11 задоволено позов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» до Бабича І.Ю. про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з Бабича І.Ю. на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» заборгованість за кредитним договором у сумі 6 433 819,04грн., судовий збір у розмірі 1700грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.; в задоволенні зустрічного позову Бабича І.Ю. до ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» про визнання недійсним договору відмовлено (т.1,а.с.173-174).

7.4 З матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» задоволено позовні вимоги ФОП Бабича І.Ю.; визнано за ФОП Бабичем І.Ю. право власності на збудовані об'єкти нерухомого майна нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.7,а.с.125-131).

7.5 Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2006 №11977302 ФОП Бабичу І.Ю. належать на праві власності на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» нежитлові приміщення загальною площею 2883,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1,а.с.172).

7.6 Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.03.2015 у справі №922/4587/13, яка набрала законної сили, задоволено заяву ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» з грошовими вимогами до банкрута в повному обсязі в сумі 17 455 594,98грн.; окремо внесено до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» в сумі 17 455 594,98грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника; окремо внесено до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, що є предметом застави ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» (т.1,а.с.234-236).

7.7 06.04.2017 між Беліковим О.П. - ліквідатором ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем) укладений договір купівлі-продажу, пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець в порядку, встановленому для виконання постанови господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі №922/4587/13 про визнання боржника банкрутом, передає у власність покупцеві нежитлові будівлі загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі об'єкт), а покупець приймає в порядку та на умовах, визначених цим договором, зазначений об'єкт у власність і зобов'язується сплатити продавцеві погоджену на підставі протоколу проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 №1, організованого Товарною біржею «Ресурс-Інформ+», ціну за нього. Об'єкт, що відчужується за цим договором, належить Бабичу І.Ю. на підставі рішення Постійно Діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 18.09.2006 (т.7,а.с.20,21).

7.8 20.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про власника вищезазначеного майна - ОСОБА_4 (т.7,а.с.32,33).

7.9 25.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію обтяження №20136041, згідно якого підставою виникнення обтяження є іпотечний договір, серії та номер: реєстровий №1088, виданий 25.04.2017, видавник: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набока Ю.В.; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про суб'єкта обтяження: ПАТ «Полтава-банк»; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4 (т.7,а.с.33).

7.10 11.08.2017 ліквідатор боржника Бабича І.Ю. арбітражний керуючий Беліков О.П. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. Беліковим та ОСОБА_4, посвідченого 06.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №747, з моменту його реєстрації, та застосування наслідків недійсності правочину, а саме: визнанням недійсним свідоцтва, виданого 27.04.2017 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковою О.А., реєстровий №1109, та скасування запису про право власності НОМЕР_2 від 20.04.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.7,а.с. 7-14).

7.11 11.12.2017 ПАТ «Сбербанк» звернулося з заявою про визнання правочинів недійсними та скасування результатів аукціону, в якій просив визнати недійсними результати проведення відкритих торгів у формі аукціону з продажу майна ФОП Бабича І.Ю., якій відбувся 27.03.2017, протокол проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 №1, складений ТОВ «Ресурс-Інформ+», яким оформлено продаж лоту 1, а саме: нежитлових будівель, загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та розташовані на земельній ділянці площею 2,9га, кадастровий номер НОМЕР_1; договір купівлі-продажу майна, укладений 06.04.2017 між Беліковим О.П. ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. та ОСОБА_4 (т.9, а.с.1-6).

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

8. 21.06.2018 ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 21.06.2018 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі № 922/4587/13, підтвердженням чого є відбиток штемпелю відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/4587/13 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 11.07.2018.

10. Ухвалою Верховного Суду від 19.07.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 922/4587/13 за касаційною скаргою ОСОБА_4 від 21.06.2018 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018; розгляд скарги призначено на 15.08.2018 о 11:00 год..

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

11. Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі № 922/4587/13, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ліквідатора про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів відмовити.

12. Касаційну скаргу мотивовано тим, що скаржник жодним чином не відчужував належне йому на праві власності майно, а лише передав його в іпотеку ПАТ «Полтава-банк» з метою використання цього майна для здійснення підприємницької діяльності. При цьому вважає, що суд першої інстанції непропорційно втрутився у здійснення його прав власності щодо майна, придбаного у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

13. ПАТ "КБ "Експобанк" подано відзив на касаційну скаргу в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

14. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм законодавства дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

17. Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

18. Згідно із частиною 1 статті 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

19. За приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

20. Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

22. Відповідно до частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

23. Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

24. У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

25. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

26. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

27. Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

28. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

29. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

30. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

30.1 З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2017 між Беліковим О.П. - ліквідатором ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем) укладений договір купівлі-продажу, пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець в порядку, встановленому для виконання постанови господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі №922/4587/13 про визнання боржника банкрутом, передає у власність покупцеві нежитлові будівлі загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі об'єкт), а покупець приймає в порядку та на умовах, визначених цим договором, зазначений об'єкт у власність і зобов'язується сплатити продавцеві погоджену на підставі протоколу проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 №1, організованого Товарною біржею «Ресурс-Інформ+», ціну за нього. Об'єкт, що відчужується за цим договором, належить Бабичу І.Ю. на підставі рішення Постійно Діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 18.09.2006 (т.7,а.с.20,21).

30.2 Пунктами 2.1, 2.2 цього договору встановлено, що подавець зобов'язується після повного розрахунку покупцем за придбане за цим договором майно передати майно покупцю. Право власності на майно переходить від продавця до покупця після повної оплати вартості майна, та оформляється актом приймання передачі, що підписується сторонами.

30.3 У заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 06.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №747, та застосування наслідків недійсності правочину ліквідатор стверджує, що ОСОБА_4 (покупець) не виконав договірні зобов'язання по сплаті вартості придбаного майна в строк, зазначений в умовах проведення відкритих торгів. У зв'язку із несплатою покупцем вартості об'єкту, передбачений пунктом 2.2 договору акту приймання-передачі не укладався.

30.4 ПАТ «Сбербанк» у своїй заяві, зокрема, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 06.04.2017, укладеного між Беліковим О.П. - ліквідатором ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем), також однією із підстав визнання його недійсним визначає те, що переможцем аукціону - ОСОБА_4 не перераховано кошти за придбане майно у десятиденний строк, у зв'язку з чим аукціон визнано таким, що не відбувся у відповідності до вимог статті 73 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», про що складений протокол від 10.04.2017 №2 (т.9,а.с.3).

30.5 Суд апеляційної інстанції зазначив, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання по законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

30.6 З матеріалів справи, а саме з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 20.04.2017 щодо спірного майна внесений запис про право власності НОМЕР_2 державним реєстратором: приватним нотаріусом Воронковою О.А. на підставі свідоцтва № НОМЕР_3, виданого 20.04.2017 приватним нотаріусом Воронковою О.А., власником визначений ОСОБА_4, а 25.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію іпотек №20136041, щодо спірного майна, згідно якого підставою виникнення іпотеки є іпотечний договір, реєстровий №1088, виданий 25.04.2017, видавник: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набока Ю.Б.; відомості про основне зобов'язання: строк виконання основного зобов'язання - 25.04.2022, розмір основного зобов'язання - 1 200 000,00грн., правочин, в якому встановлено основне зобов'язання: кредитний договір, серія та номер: 4593, виданий 25.04.2017, відомості по суб'єктів : іпотекодержатель: ПАТ «Полтава-банк»: іпотекодавець: ОСОБА_4: боржник ФОП ОСОБА_4, а також внесений запис про обтяження: 20134513 - заборона на нерухоме майно, обтяжувач - ПАТ «Полтава-банк» (т.8,а.с.31-35).

31. Суди попередніх інстанцій вірно встановили, що з наведеного вбачається, що 20.04.2017 за ОСОБА_4 зареєстровано спірне майно, а вже 25.04.2017 це майно на підставі іпотечного договору передано в іпотеку ПАТ «Полтава-Банк».

32. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

33. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

34. Статтею 37 вказано Закону визначено порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

35. Як зазначено вище, ліквідатор боржника у позовній заяві до ОСОБА_4 просить, зокрема застосувати наслідки недійсності правочину.

36. Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

37. За приписами статті 216 Цивільного кодексу України реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Положення частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

38. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно.

39. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 26.06.2013 та від 29.03.2017.

40. Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що з наведеного вбачається, що у разі неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором від 25.04.2017, який визначений у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна та досягнення між кредитором та позичальником згоди щодо застосування приписів статей 33, 36 або 37 Закону України «Про іпотеку», виконання судового рішення у разі задоволення заяви ліквідатора та ПАТ «Сбербанк» в частині застосування наслідків недійсності правочину буде неможливим, що, відповідно, спричинить, необхідність звернення ліквідатора з іншими позовами, збільшення витрат на проведення ліквідаційної процедури, її затягування та порушення прав кредиторів.

41. Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

42. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

43. З урахуванням відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме про основне зобов'язання ОСОБА_4, яке виникло на підставі кредитного договору від 25.04.2017 зі строком його виконання до 25.04.2022, в забезпечення якого ОСОБА_4 передано в іпотеку ПАТ «Полтава-банк» спірне майно, оскаржувана ухвала жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_4, оскільки майно і так знаходиться під забороною відчуження; також відсутні будь-які майнові наслідки для нього, оскільки на даний час ОСОБА_4 обмежений у праві відчужувати спірне майно, а накладення на це майно арешту не призведе до погіршення стану цього майна чи зниження його вартості, як і не позбавляє його права використання майна у своїй діяльності.

44. Також, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що сама по собі заборона відчуження майна жодним чином не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права скаржника на вільне володіння та користування майном, що є предметом спору, та спрямована виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разу задоволення вимог).

виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

45. Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі визначив, які саме дії забороняється вчиняти, зокрема, дії щодо відчуження у будь-який спосіб нежитлових будівель загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які є адекватними заходами до забезпечення позову, виходячи з вимог, на забезпечення яких він вжитий.

46. Враховуючи вищевикладене в сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що доводи ліквідатора боржника арбітражного керуючого Кошовського С.В. про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів є обґрунтованими, оскільки є очевидною небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам кредиторів та боржника, захист яких може стати неможливим без прийняття вищезазначених заходів забезпечення позову, та для відновлення цих прав необхідні будуть значні зусилля та витрати. Адекватність вжитого заходу відповідає вимогам, викладеним в заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу з урахуванням співвідношення права, про захист якого просить заявник, шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб спірного майна, а невжиття цих заходів зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення вимог ліквідатора боржника ФОП Бабича І.Ю.

47. З огляду на викладене, доводи скаржника спростовуються вищевикладеним та змістом оскаржуваних ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

48. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

49. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

50. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

51. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

52. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

53. Оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

54. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

55. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних ухвали та постанови були дотримані.

56. Оскільки підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 від 21.06.2018 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі № 922/4587/13 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі № 922/4587/13 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко