ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/1076/18

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія України», м. Київ

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосал Сервіс», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка

про

стягнення 7390,39 грн.

без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосал Сервіс» про стягнення 7390,39 грн., з яких 6364,58 грн. основний борг, 834,35 грн. інфляційні втрати, 191,46 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором складського зберігання від 14.07.2015 № 19 щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2018 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 18.06.2018 для подачі відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог частин 2, 4 ст. 120 ГПК України, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надав, про причини ненадання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір складського зберігання зерна від 14.07.2015 № 19 (далі - договір) відповідно до умов якого відповідач – поклажодавець за умовами цього договору зобов’язується передати, а позивач – зерновий склад зобов’язується прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп’яні, олійні культури врожаю 2015 року (далі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід’ємною частиною даного договору та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору фактичні обсяги зерна, що передаються на зберігання зерновому складу можуть бути визначені лише при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа.

Згідно з п. 4.1.1 договору зерновий склад зобов’язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажодавцеві згідно умов даного договору.

Згідно з п. 4.3.2 поклажодавець зобов’язаний своєчасно розрахуватись за надані послуги з приймання, зберігання, відвантаження, а також додаткові послуги згідно з додатком 1 до цього договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розмір плати за зберігання зерна і надання додаткових послуг визначаються за діючими тарифами, які затверджені зерновим складом та є невід’ємною частиною цього договору (додаток № 1 до договору).

Відповідно до п. 5.5 договору оплата послуг, що надані зерновим складом зі зберігання, відвантаження, переоформлення зерна, а також додаткових послуг, повинні бути оплачені поклажодавцем на підставі рахунку не пізніше 6-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 5.6 договору поклажодавець у триденний термін з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг, підписаного зі сторони зернового складу в разі згоди з наданими послугами, зобов’язаний підписати його та повернути зерновому складу 1 (один) примірник.

Цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту підписання та скріплення його печатками обох сторін і діє до 31.05.2016, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

Додатком № 1 до договору сторони узгодили перелік та вартість послуг зернового складу, зокрема, види послуг, одиниці виміру, розмір плати за надані послуги. Зазначений Додаток до договору підписано повноважними представниками сторін та їх підписи скріплено печатками підприємств.

На виконання умов договору позивач згідно актів приймання-передачі виконаної роботи від 31.07.2015 № 119 на суму 4984,02 грн., від 31.08.2015 № 154 на суму 1061,96 грн., від 10.09.2015 № 12 на суму 318,60 грн. надав відповідачу передбачені договором послуги. Загальна сума наданих послуг за вказаними актами складає 6364,58 грн.

Для оплати вказаних послуг позивач виставив відповідачу відповідні рахунки-фактури: від 31.07.2015 № 119 на суму 4984,02 грн., від 31.08.2015 № 154 на суму 1061,96 грн., від 10.09.2015 № 12 на суму 318,60 грн.

Завірені копії вищезазначених актів приймання-передачі виконаної роботи та рахунків-фактур наявні в матеріалах справи.

Оскільки, відповідач свої договірні зобов’язання щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги не виконав, позивач надіслав відповідачу лист від 25.04.2015 № 130-2-21/2447 з вимогою негайно погасити заборгованість у розмірі 6364,58 грн. До листа позивач також додав вищезазначені акти приймання-передачі виконаних робіт і рахунки-фактури. В підтвердження надіслання на адресу відповідача вказаної кореспонденції позивач подав до суду копію опису вкладення у цінний лист від 27.04.2017 № 746 та фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» від 27.04.2017.

Разом з тим відповідач вказану вимогу про сплату заборгованості залишив без відповіді та задоволення, в зв’язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Судом досліджено завірені копії актів приймання-передачі виконаної роботи від 31.08.2015 № 154, від 10.09.2015 № 12 та від 31.07.2015 № 119 та встановлено, що перші два акта приймання-передачі виконаних робіт підписані повноважними представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств, останній акт приймання-передачі виконаної роботи підписаний повноважним представником позивача та скріплений печаткою підприємства позивача.

У п. 5.7 договору встановлено, що у разі незгоди підписати акт приймання-передачі наданих послуг поклажодавець у триденний термін з отримання акту приймання-передачі наданих послуг надсилає зерновому складу свої обґрунтовані заперечення.

Згідно п. 5.8 договору, у разі не підписання поклажодавцем акту приймання-передачі наданих послуг у триденний термін з дня його отримання та ненадання обґрунтованих заперечень, акт приймання-передачі наданих послуг вважається підписаним.

Доказів надіслання зерновому складу обґрунтованих заперечень щодо підписання акта приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2015 № 119 чи мотивованої відмови від його підписання відповідач не надав, а відтак суд з огляду на положення п 5.7, 5.8 договору приймає вищезазначений акт приймання-передачі виконаної роботи 31.07.2015 № 119 як доказ та приходить до висновку, що відповідач прийняв надані позивачем послуги, зазначені в акті в обсягах та за цінами, які в ньому вказані.

Отже, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов’язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги згідно договору, у зв’язку з чим за останнім на час розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 6364,58 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 6364,58 грн. заборгованості зі сплати послуг за вказаним договором.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов’язання щодо здійснення оплати наданих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов’язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з 10.05.2017 по 10.05.2018 складають 834,35 грн., 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 10.05.2017 по 10.05.2018 складають 191,46 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога позивача у вказаній частині підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 6364,58 грн. основного боргу, 834,35 грн. інфляційних втрат, 191,46 грн. 3 % річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ст. 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосал Сервіс» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Київська, 24, ідентифікаційний код 38379690) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 37243279) 6364 (шість тисяч триста шістдесят чотири) грн. 58 коп. основного боргу, 834 (вісімсот тридцять чотири) грн. 35 коп. інфляційних втрат, 191 (сто дев’яносто одну) грн. 46 коп. 3% річних, 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 17.08.2018.

Суддя                                 Ю.В. Подоляк