Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/346/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1І - голова правління, посвідчення №37 від 03.10.2011;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Олевської районної спілки споживчих товариств

до Олевської міської ради Житомирської області

про визнання права власності на нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв.м.

Олевська районна спілка споживчих товариств звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв.м., розташованих за адресою м. Олевськ, вул. Кооперативна,17-а.

Ухвалою суду від 15.05.2018 судом було відкрито провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 12.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

09.07.2018 на адресу суду надійшла заява Олевської міської ради за вих. №1677 від 03.07.2018, відповідно до якої відповідач не заперечує щодо задоволення позову, а також просить суд розглядати справу без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно матеріалів справи, Олевська районна спілка споживчих товариств створена за рішенням конференції Олевської райспоживспілки від 02.01.1990.

Олевська районна спілка споживчих товариств об'єднує на добровільних засадах: Олевське міське споживче товариство, Лопатицьке сільське споживче товариство, Кишинське сільське споживче товариство, Білокоровицьке сільське споживче товариство, які є її членами (п. 2. Статуту - а.с. 67).

Відповідно до п. 43 Статуту Олевської РСС джерелами формування майна райспоживспілки є:

- вступні, членські та інші внески її членів;

- кошти, що надходять від провадження господарської діяльності;

- майно, добровільно передане членами райспоживспілки;

- кошти, що надходять від створених райспоживспілкою юридичних осіб;

- грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних;

- інші майнові та немайнові права, набуті на підставах, не заборонених чинним законодавством України.

03.01.1990, після реорганізації районного споживчого товариства в районну спілку споживчих товариств, позивачу було передано нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв.м. (побудованих в 1938 році), розташованих за адресою м. Олевськ, вул. Кооперативна,17-а (а.с.61-62).

Згідно довідки правління Олевської районної спілки споживчих товариств від 04.05.2018 за вих. №1 (а.с. 38), з січня 1990 року по даний час зазначені нежитлові будівлі знаходяться на балансі Олевської РСС та використовуються спілкою за їх цільовим призначенням (а.с. 13).

Відповідно до довідки Олевської міської ради № 1157 від 10.11.2016 (а.с. 15), нежитлова будівля складських приміщень з підвалом побудовані в 1938 та не являються власністю громади міста ОСОБА_1.

На замовлення Олевської РСС 28.10.2016 виготовлений технічний паспорт на дану будівлю.

В подальшому Олевська РСС звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу, з метою зареєструвати право власності на нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв. м., що розташовані за адресою м. Олевськ, вул. Кооперативна,17-а.

Рішенням № 35589072 від 08.06.2017 (а.с. 14) державним реєстратором було відмовлено Олевській РСС у державній реєстрації права власності на нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв.м. (розташованої за адресою м. Олевськ, вул. Кооперативна,17-а). Дане рішення мотивоване тим, що подані для проведення реєстрації документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За таких обставин, позивач, зсилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 182, 316, 317, 328, 344, 397 ЦК України та ст. 20 ГК України, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право на захист цивільних прав та інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Так, статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Такий спосіб захисту як "визнання права" може застосовуватись у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права, тобто в разі необхідності підтвердження в судовому порядку наявності у певної особи конкретного, визначеного за змістом і за обсягом суб'єктивного права.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Вищого господарського суду України від 07.04.2014 у справі №38/71.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначалося раніше, нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв.м., розташовану за адресою м. Олевськ, вул. Кооперативна,17-а, побудовано у 1938 році і до 1990 року вона перебувала у користуванні Олевського районного споживчого товариства. В результаті реорганізації останнього зазначене приміщення передано згідно інвентаризаційного опису передачі основних засобів Олевській районній спілці споживчих товариств (позивачу).

Відповідно до частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Також варто зазначити, що за змістом ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.

Порядок здійснення державної реєстрації права власності встановлений Розділом ІV Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитись на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню. Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Олевською районною спілкою споживчих товариств (11000, Житомирська обл., Олевський р-н., м. Олевськ, вул. Володимирська, буд.3, ід. код 01750306) право власності на нежитлову будівлю складських приміщень з підвалом загальною площею 1234,8 кв.м., розташованих за адресою м. Олевськ, вул. Кооперативна,17-а.

3. Стягнути з Олевської міської ради (11001, Житомирська обл., Олевський р-н., м. Олевськ, вул. Володимирська, буд. 2, ід. код 04343470)

на користь Олевської районної спілки споживчих товариств (11000, Житомирська обл., Олевський р-н., м. Олевськ, вул. Володимирська, буд.3, ід. код 01750306) 11642,75грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.08.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - у справу; 2-3 - сторонам ( рек. з пов.).