ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 909/227/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - публічне акціонерне товариство "Тисменицягаз",

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2017 (головуючий суддя Максимів Т.В.)

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 (головуючий суддя - Гриців В.М., судді: Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.)

у справі № 909/227/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України")

до публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" (далі - ПАТ "Тисменицягаз")

про стягнення 249 746,36 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "Тисменицягаз" про стягнення 214 872,76 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором від 04.01.2013 № 13-152-Б на купівлю - продаж природного газу в частині оплати одержаного товару, 12 608,26 грн. - 3% річних та 22 265,34 грн. інфляційних втрат.

Справа розглядалася судами неодноразово.

У новому розгляді справи № 909/227/16 рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2017, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017, позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 22 265,34 грн. інфляційних втрат, 11 236,95 грн. -3% річних, 8417,37 грн. пені та 628,79 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 206 455,38 грн. пені та 1371,31 грн. -3% річних у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати в частині відмови у стягненні 206 455,38 грн. пені, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Так, згідно з доводами позивача, викладеними у касаційній скарзі:

- судові акти попередніх інстанцій в частині часткової відмови у стягненні пені ухвалені з порушенням норм матеріального права, а саме приписів статей 525, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 231, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а також з порушенням норм процесуального права, а саме приписів статей 47, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017);

- судами попередніх інстанцій не враховано те, що згідно з пунктом 7.2 договору від 04.01.2013 № 13-152-Б на купівлю - продаж природного газу (в редакції додаткової угоди від 31.12.2013 № 2) сторони не змінювали визначений законом та пунктом 6.1 вказаного договору порядок нарахування пені; сторони лише обумовили момент виникнення права на її нарахування.

ПАТ "Тисменицягаз" у відзиві на касаційну скаргу просило у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові акти попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись, зокрема, на законність та обґрунтованість цих судових актів.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (з огляду на викладені у ній доводи) та, водночас, наявність підстав для зміни судових актів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 04.01.2013 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ "Тисменицягаз" укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-152-Б (далі - Договір);

- згідно з пунктами 1.1 та 1.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 22.12.2014 № 8 до Договору) продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу;

- відповідно до пунктів 3.3 та 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами;

- згідно з пунктом 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 28.04.2014 № 3 до Договору) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць;

- у відповідності до пункту 7.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 31.12.2013 № 2) у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ XI Договору), покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 6.1 Договору);

- додатковими угодами до Договору сторони змінювали ціну та обсяги постачання природного газу;

- згідно з пунктом 11 Договору (в редакції додаткової угоди від 19.06.2015 № 15) останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 і діє, в частині реалізації газу, до 30.06.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення;

- на виконання умов Договору у 2015 році позивач поставив відповідачу газ на загальну суму 20 454 298,00 грн.;

- у період з 25.01.2013 по 10.08.2015 (включно) відповідач розрахувався за одержаний природний газ у повному обсязі;

- позивачем нараховано до стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання 214 872,76 грн. пені (за період з 20.01.2015 по 10.08.2015), 12 608,26 грн. - 3% річних (за період з 20.02.2013 по 10.08.2015) та 22 265,34 грн. інфляційних втрат (за березень 2015 року).

За результатами вирішення спору судами попередніх інстанцій позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 22 265,34 грн. інфляційних втрат, 11 236,95 грн. -3% річних, 8417,37 грн. пені та 628,79 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 206 455,38 грн. пені та 1371,31 грн. -3% річних у задоволенні позову відмовлено.

Причиною касаційного розгляду стало питання щодо правомірності відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 206 455,38 грн. пені.

Відповідно до приписів статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як унормовано частиною першою статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша та третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами Договору (пункт 7.2) право на стягнення пені у продавця виникає за умови, що покупцем не здійснено повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ XI Договору).

Таким чином, нарахування пені згідно з умовами Договору здійснюється на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення дії Договору і, відповідно, нараховується починаючи з 21 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору і припиняється: або в день фактичної сплати боргу, або, відповідно до приписів частини шостої статті 232 ГК України, - через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 № 907/529/16, від 22.03.2018 № 910/15065/16, від 18.04.2018 № 910/15309/16, від 26.07.2018 № 910/23359/15). Зазначеним спростовуються помилкові твердження скаржника про те, що пеня за умовами Договору підлягає нарахуванню з 20 числа кожного місяця прострочення протягом періоду поставки газу.

Водночас, зазначаючи про те, що початком періоду нарахування пені має бути 20.07.2015 (20 число місяця, наступне за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу), суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що згідно з приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, з урахуванням умови пункту 7.2 Договору початком періоду нарахування пені має бути 21.07.2015 (наступний день після 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу). Останній день для нарахування пені припадає на 09.08.2015 (з огляду на те, що заборгованість сплачена відповідачем у повному обсязі 10.08.2015 і день фактичної оплати до періоду прострочення не зараховується).

З огляду на викладене за перерахунком суду касаційної інстанції сума пені за період з 21.07.2015 по 09.08.2015 (включно) складає 6698,60 грн., відповідно, судові акти попередніх інстанцій в частині вирішення спору про стягнення пені підлягають зміні.

Згідно зі статтею 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до приписів статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а також враховуючи те, що окрім скаржника інші учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на позивача витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Водночас у зв'язку з тим, що судові акти попередніх інстанцій підлягають зміні, відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ГПК України підлягають і новому розподілу судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Так, судовий збір, сплачений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за подання позову, у зв'язку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 603,01 грн. В іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Судовий збір, сплачений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 663,32 грн. В іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 308, 311, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 зі справи № 909/227/16 змінити в частині вирішення спору про стягнення з публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 214 872,76 грн. пені та в частині розподілу судових витрат.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 6698,60 грн. пені.

4. У частині вимоги про стягнення 208 174,16 грн. пені у позові відмовити.

5. У решті рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 зі справи № 909/227/16 залишити без змін.

6. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 603,01 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 663,32 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко