ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Справа № 915/511/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро

про: стягнення 3211393,70 грн.,

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ковальжи А.І.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 30.05.2018,

від відповідача: не зявився,

Суть спору:

04 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 31.05.2018 (вх. № 6570/18) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро заборгованості за договором поставки товару № ТВУ-38-17 від 28.02.2017 в загальному розмірі 3211393,70 грн., з яких: 2229002,13 грн. основний борг, 112448,69 грн. 5% річних, 239796,02 грн. інфляційні втрати, 630146,86 грн. пеня.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору поставки товару № ТВУ-38-17 від 28.02.2017; додатків до договору № 19 від 27.06.2017, №23 від 07.08.2017 та №32 від 14.09.2017; видаткових накладних №625 від 14.09.2017, №520 від 07.08.2017, №488 від 17.06.2017, №489 від 27.6.2017; банківської виписки щодо здійснення відповідачем часткової оплати; додаткової угоди №1 від 24.04.2018; претензії (вимоги) № 2 від 17.05.2018; 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та мотивовані таким: на виконання умов договору поставки та додатків до нього позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 11238198,48, що підтверджується відповідними видатковим накладним. Відповідач неналежним чином виконав взяті на себе договірні зобовязання в частині проведення повної оплати за отриманий товар у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 2229002,13 грн. Внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань по своєчасній оплаті отриманого товару позивачем нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні.

Ухвалою суду від 11.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/511/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 12 липня 2018 року о 10 год. 00 хв.; встановлено сторонам процесуальний строк для надання суду заяв по суті справи, зокрема, приписано позивачу в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали надати суду письмову заяву з дотриманням вимог, передбачених ст. 170 ГПК України, в якій вказати відомі номери засобів звязку, офіційних електронних адрес та адрес електронної пошти сторін (п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

02 липня 2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна до Господарського суду Миколаївської області надійшло клопотання б/н від 27.06.2018 (вх. № 7901/18), в якому позивач просить забезпечити проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції та визначити Господарський суд м. Києва відповідальним за проведення даної відеоконференції.

Враховуючи, що головуючий у даній справі суддя Смородінова О.Г. в період з 02.07.2018 по 06.07.2018 перебувала у відпустці, а в період з 09.07.2018 по 11.07.2018 у відрядженні, розглянути вищевказане клопотання позивача до дати проведення даного підготовчого засідання не було обєктивної можливості.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Позивач вимог ухвали суду від 11.06.2018 не виконав, про причини невиконання суд не повідомив.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

12 липня 2018 року представники сторін в судове засідання не зявилися.

Відповідач про причини незявлення свого повноважного представника в судове засідання 12.07.2018 суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання 18.06.2018 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2018 у справі № 915/511/18 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 549.

За результатами проведеного судового засідання 12 липня 2018 року суд відклав підготовче засідання на 01 серпня 2018 року о 15 год. 45 хв. а також, за клопотанням позивача б/н від 27.06.2018 (вх. № 7901/18 від 02.07.2018), постановив ухвалу про участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна у судовому засіданні 01 серпня 2018 року о 15 год. 45 хв. у режимі відеоконференції при розгляді Господарським судом Миколаївської області справи № 915/511/18 та визначив Господарський суд м. Києва судом, який забезпечує проведення відеоконференції під час судового засідання Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/511/18 01 серпня 2018 року о 15 год. 45 хв.

16.07.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання за вих. № 05/18 від 05.07.2018 про відкладення розгляду справи, призначеного на 12.07.2018 о 10 год. 00 хв.

Станом на момент проведення судового засідання 01 серпня 2018 року будь-яких інших, крім вищевказаних, заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

При цьому, вимог ухвали суду від 11.06.2018 позивач так і не виконав, про причини невиконання суд вкотре не повідомив.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, так і не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

01 серпня 2018 року в судове засідання зявився лише повноважний представник позивача, якого суд заслухав.

Відповідач свого повноважного представника в судове засідання 01.08.2018 не направив, про причини його незявлення суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать відмітки про отримання 20.07.2018 та 27.07.2017 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2018 у справі № 915/511/18 на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень зі штрихкодовими ідентифікаторами 199 та 156 відповідно.

За результатами проведеного судового засідання 01.08.2018 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 915/511/18 до судового розгляду по суті на 09 серпня 2018 року о 14 год. 00 хв.

09.08.2018 за наслідками розгляду справи суд, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Терравіта Україна», як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро, як покупцем, укладено Договір поставки ТВУ-38-17 (далі Договір), згідно з предметом якого, постачальник зобов'язується продати і передати, а покупець купити і прийняти продукцію, якою є засоби захисту рослин, насіння та мікродобрива, що надалі іменуватимуться «Товар» (п. 1.1); кількість та номенклатура товару вказується у додатках до цього Договору (п. 1.2).

За умовами договору:

3.1. Товар постачається партіями на підставі окремих додатків до даного договору, які є невід'ємною його частиною

3.2. Строк поставки визначається у додатках до даного договору.

4.3. Ціна та загальна вартість кожної окремої партії товару визначається у відповідному окремому Додатку, що є невід'ємною частиною даного Договору.

4.3.2. Загальна ціна договору визначається як сума вартості товару, що постачається відповідно до всіх додатків до цього договору.

5.1. Оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, визначається в додатках до цього договору.

5.2. Покупець оплачує вартість товару на підставі рахунку-фактури, сформованого постачальником на підставі відповідного укладеного додатку до договору та направленого у вигляді сканованої або факсимільної копії - на електронну адресу або факс покупця, та у вигляді письмового документа - на поштову адресу покупця. Рахунок-фактура має містити відбиток печатки постачальника та підпис головного бухгалтера або іншої уповноваженої особи Постачальника.

За умовами пункту 13.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині виконання взятих на себе зобовязань до моменту повного їх виконання сторонами.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сум основного боргу, пені, інфляційних втрат та відсотків річних внаслідок порушення останнім договірних зобов'язань по своєчасній оплаті поставленого товару.

Підставою умови Договору поставки товару № ТВУ-38-17 від 28.02.2017 та застосування норм статей 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Матеріали справи свідчать про таке:

27 червня 2017 року між сторонами було підписано та скріплено печатками додаток №19 до Договору поставки №ТВУ-38-17 від 28.02.2017, згідно якого загальна вартість поставленого товару складає 4694400,00 грн. (п.2.3).

Сторони обумовили, що покупець оплачує товар, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, шляхом безготівкового перерахування платежів на рахунок постачальника наступним чином: - 100 % - оплати до 15 жовтня 2017 року.

В подальшому24 квітня 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору №ТВУ-38-17 від 28.02.2017, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо зміни ціни та загальної вартості товару, поставленого відповідно до додатку №19, сторони домовились про перерахунок (коригування) ціни та загальної вартості товару (п.1).

Збільшення вартості товару за даним додатком складає 499320,00 грн. (п.2).

07 серпня 2017 року між сторонами підписано додаток № 23 до Договору поставки №ТВУ-38-17 від 28.02.2017, згідно якого загальна вартість поставленого товару складає 3573504,00 грн. (п.2.3).

Покупець оплачує товар, що поставляється у відповідності з умовами цього Договору, шляхом безготівкового перерахування платежів на рахунок постачальника наступним чином: - 100 % - оплати до 15 жовтня 2017 року.

14 вересня 2017 року між сторонами підписано та скріплено печатками додаток №32 до Договору поставки №ТВУ-38-17 від 28.02.2017, згідно якого загальна вартість поставленого товару складає 2470974,48 грн. (п.2.3).

Покупець оплачує товар, що поставляється у відповідності з умовами цього Договору, шляхом безготівкового перерахування платежів на рахунок постачальника наступним чином:

- 30 % - оплати до 15 грудня 2017 року;

- 70 % - оплата до 15 травня 2018 року.

На виконання умов вищенаведеного Договору поставки № ТВУ-38-17 від 28.02.2017 та додатків до нього, позивач поставив, а відповідач прийняв товар:

- на суму 5193720,00 грн., за оформленим та підписаним сторонами додатком № 19 від 27.06.2017 до договору на суму 4694400,00 грн., згідно видаткових накладних № 488 від 27.06.2017 на суму 938880,00 грн. та №489 від 27.06.2018 на суму 3755520,00 грн., з урахуванням додаткової угоди №1 від 24.04.2018 на суму 499320,00 грн.;

- на суму 3573504,00 грн., за оформленим та підписаним сторонами додатком №23 від 07.08.2017 до договору на суму 3573504,00 грн., згідно видаткової накладної №520 від 07.08.2017 на суму 3573504,00 грн.;

На суму 2470974,48 грн., за оформленим та підписаним сторонами додатком №32 від 14.09.2017 до договору на суму 2470974,48 грн., згідно видаткової накладної №625 від 14.09.2017 на суму 2470974,48 грн.

Відповідач, як покупець, зобовязаний був оплатити поставлений позивачем товар у відповідності до п.3 додатків до Договору наступним чином:

- поставлений товар відповідно до додатку №19 від 27.06.05.2017 до 15 жовтня 2017 року.

- поставлений товар відповідно до додатку №23 від 07.08.2017 до 15 жовтня 2017 року.

- поставлений товар відповідно до додатку №32 від 14.09.2017 - 30 % - оплати до 15 грудня 2017 року; 70 % - оплата до 15 травня 2018 року.

З наданих суду доказів вбачається, що на виконання взятих на себе зобовязань відповідач здійснив оплату за отриманий товар з порушенням термінів визначених в п.3 додатків №19, 23, 32 до Договору № ТВУ-38-17 від 28.02.2007 та лише на загальну суму 9009196,35 грн. про що свідчать банківські виписки за період з 07.11.2017 до 23.02.2018.

Таким чином, відповідач свого обов'язку по оплаті товару в сумі 2229002,13 грн., (11238198,48 9009196,35) поставленого за вищевказаними видатковими накладними, не виконав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 691 та ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору, 17.05.2018 позивач надіслав відповідачу на юридичну адреси претензію (вимогу) за вих. № 157 від 17.05.2018. Докази направлення претензії (вимоги) наявні в матеріалах справи.

У вказаній вимозі позивач вимагав протягом семи календарних днів з моменту її отримання оплатити суму боргу у розмірі 2229002,13 грн.

За даними позивача, які не спростовані відповідачем, останній на претензію не відреагував, зобовязання щодо здійснення оплати за поставлений товар не виконав, чим порушив договірні зобов'язання.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду відповідні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобовязаннями.

Таким чином, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства, в звязку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 2229002,13 грн. зазначено вірно.

Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до п. 8.5 Договору №ТВУ-38-17 від 28.02.2017 у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за даним Договором Покупець має сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час прострочення зобов'язання, від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені не були враховані вимоги ч.5 ст.254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на приписи ч.5 ст.254 ЦК України та п.3 додатків №19 та 23 Договору №ТВУ-38-17 від 28.02.2017, днем прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання за поставлений товар слід вважати 17.10.2017, оскільки 15.10.2017 припадає на неділю, а перший наступний робочий день це 16.10.2017.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за вищевказаний період є 625677,62 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 4469,24 грн.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов'язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у звязку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, повязані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобовязання.

Відповідно до п.8.4 Договору у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за даним Договором на вимогу Постачальника Покупець зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5 % (п'ять відсотків) річних від простроченої суми.

Відповідно до п.8.4 Договору у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за даним Договором на вимогу Постачальника Покупець зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5 % (п'ять відсотків) річних від простроченої суми.

На підставі статті 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 5% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в розмірі 239796,02 грн., який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Судом встановлено, що позивачем при нарахуванні індексу інфляції на суму боргу в розмірі 5667903,98 грн. за грудень 2017 неправильно визначено індекс інфляції, а саме позивачем зазначено, що в грудні 2017 року індекс інфляції становив 101,1%, проте відповідно даних мінфіну індекс інфляції в грудні 2017 року становив 101.0%.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат за вищевказаний період до стягнення з відповідача є 234128,12 грн.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 5667,90 грн.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 5% річних в сумі 112448,69 грн. за період з 15.10.2017 до 31.05.2018.

Суд, перевірив розрахунок 5% річних, наданий позивачем та дійшов наступних висновків.

При нарахуванні 5% річних не були враховані вимоги ч.5 ст.254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на приписи ч.5 ст.254 ЦК України та п.3 додатків №19 та 23 Договору №ТВУ-38-17 від 28.02.2017, днем прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання за поставлений товар слід вважати 17.10.2017, оскільки 15.10.2017 припадає на неділю, а перший наступний робочий день це 16.10.2017.

Судом здійснено перерахунок розміру 5% річних за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою 5% річних за вищевказаним період є 111316,09 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 5% річних в сумі 1132,60 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна заборгованість за договором поставки № ТВУ-38-17 у загальному розмірі 3200123, 96 грн., з яких: 2229002, 13 грн. сума основного боргу, 111316, 09 грн. 5% річних, 234128, 12 грн. інфляційні, 625677, 62 грн. - пеня та 48001,85 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро заборгованості за договором поставки № ТВУ-38-17 від 28.02.2017 у розмірі 1132,60 грн. 5% річних, 5667,90 грн. інфляційних та 4469,24 грн. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Терравіта Україна (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 7; поштова адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, оф. 165; ідентифікаційний код 37724648);

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро (54000, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 143; поштова адреса: 25011, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Генерала Родимцева, 102; ідентифікаційний код 35472893).

Повне рішення складено та підписано 10 серпня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова