УХВАЛА

22 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/4404/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії у м. Харкові

на рішення Господарського суду Харківської області від 27.02.2018 (суддя Лаврова Л.С.) та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 (головуючий - Слободін М.М., судді: Сіверін В.І., Терещенко О.І.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії у м. Харкові

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "БМВ лізинг",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Березівські мінеральні води"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БМВ лізинг" (далі - ТОВ "БМВ лізинг", Товариство, позичальник) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії у м. Харкові (далі - ПАТ "Укрексімбанк", Банк, кредитор) про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №68608К20 від 03.09.2008 (далі - кредитний договір) та за іпотечним договором №68608Z13 від 03.09.2008 , укладеними між сторонами.

Позовна заява обґрунтовується повним та належним виконанням ТОВ "БМВ лізинг" своїх зобов'язань за кредитним договором.

У січні 2018 року ПАТ "Укрексімбанк" звернулося із зустрічними позовними вимогами про солідарне стягнення 1383901,01 грн. заборгованості (пені) за кредитним договором з ТОВ "БМВ лізинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Березівські мінеральні води (далі - ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води", поручитель) відповідно до договору поруки №68608Р6 від 03.09.2008, укладеного між сторонами.

Зустрічна позовна заява обґрунтовується посиланням на прострочення позичальником платежів за кредитним договором та обумовленим цим нарахуванням Банком пені за періоди з 01.02.2014 по 22.09.2014 та з 01.01.2015 по 24.02.2015, залишок заборгованості по якій становить 49306,70 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 29.12.2017 складає 1383901,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.02.2018 (суддя Лаврова Л.С.), винесеною на підставі пункту 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України), задоволено заяву ТОВ "БМВ Лізинг" №226-4 від 24.01.2018 про залишення первісного позову без розгляду.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.02.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2018, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення та постанова мотивовані приписами статей 192, 203, 526, 533, 549, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 174, 230, 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та статей 14, 74, 86, 269 ГПК України, виходячи з яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, що обумовлено наданням Банком до суду розрахунку, покладеного в основу позову (розрахунок пені станом на 24.02.2015), згідно з яким пеня розрахована (у тому числі перераховані попередні періоди) в іноземній валюті (доларах США) виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення та переведена у національну валюту по курсу станом на останній день дії кредитного договору (станом на 29.12.2017 за курсом НБУ 1 дол. США = 28,0672 грн.), що не відповідає вимогам чинного законодавства України та умовам кредитного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, ПАТ "Укрексімбанк" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

При цьому скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 192, 204, 530, 533, 551, 627, 629 ЦК України, статей 198, 343 ГК України, статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", статей 73, 79, 86, 236 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) чинним законодавством не обмежено максимального розміру пені для зобов'язань в іноземній валюті, а Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено максимально можливий розмір пені при її розрахунку за зобов'язаннями в національній валюті - гривні; 2) позивачем обчислено пеню до стягнення у національній валюті, тоді як судами не враховано правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постанові від 15.05.2017 по справі №752/13877/15-ц та Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 по справі №912/1462/16, згідно з якими нарахування банком пені в іноземній валюті з подальшим переведенням її в національну валюту за курсом НБУ, встановленим на час розрахунку, та стягнення судом пені саме в гривнях узгоджуються з вимогами частини 2 статті 192, частини 3 статті 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2018 відкрито касаційне провадження у справі №922/4404/17 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 14.08.2018.

В основу оскаржуваної постанови апеляційним судом покладено висновок про те, що максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки НБУ і чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. При цьому апеляційний суд послався на усталену судову практику щодо порядку обчислення та стягнення пені, викладену, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2018 по справі №916/1435/17, висновки якого відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України суд повинен враховувати при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №905/1923/16 (за участю ПАТ "Укрексімбанк" - позивача) та від 12.06.2018 по справі №910/4164/17 зі спорів, що виникли з подібних кредитних правовідносин.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, врахувавши наявність іншої судової практики, на яку послався позивач у апеляційній скарзі, та яка (судова практика) свідчить про можливість нарахування пені в іноземній валюті з подальшим стягненням судом із визначенням еквіваленту у гривні за курсом, встановленим НБУ на час розрахунку (постанова Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №752/13877/15-ц та постанова Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №912/1462/16 (за участю ПАТ "Укрексімбанк" - позивача)), зазначив, що належне юридичне і формальне обґрунтування мають всі зазначені рішення Верховного Суду, тому вирішення даної колізії тільки шляхом сприйняття апеляційним судом тієї чи іншої правової концепції є недовершеним, невірним способом вирішення колізії. Тому, вирішуючи правову колізію, яка наявна у цьому спорі, та зважаючи на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування у конкретних спорах, апеляційний суд визнав за необхідне застосовувати правові норми та судову практику таким чином, яким вона є найбільш очевидною та передбачуваною для учасників цивільного обороту в Україні (громадян України та юридичних осіб-резидентів), а саме сталою, найбільш (найчастіше) визнаною та передбачуваною є правова позиція щодо обчислення та стягнення пені за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Дослідивши касаційну скаргу, колегія суддів Касаційного господарського суду не погоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2018 по справі №916/1435/173, від 12.06.2018 по справі №910/4164/17, від 13.06.2018 по справі №905/1923/16, і вважає за необхідне відступити від неї з огляду на наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 2 статті 198 ГК України грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Частиною 2 статті 343 ГК України передбачено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання), засобом виконання грошового зобов'язання є національна валюта України - гривня, як наслідок, у національній валюті України підлягають стягненню складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, статтями 540, 625, 1048 ЦК України, статтею 230 ГК України. У разі визначення у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи, операції в іноземній валюті здійснюються ПАТ "Укрексімбанк" на підставі виданих Національним банком України генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій №2 від 05.10.2011, №2-2 від 18.11.2016 та дозволу №2-3 від 15.02.2005.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про стягнення пені, нарахованої та обчисленої в іноземній валюті за прострочення зобов'язань позичальника за кредитним договором, Верховний Суд при прийнятті постанов від 14.02.2018 у справі №495/5517/15-ц, від 28.03.2018 у справі №912/1462/16 (за участю ПАТ "Укрексімбанк" - позивача), від 25.01.2018 у справі №490/8527/15-ц та від 16.05.2018 у справі №548/264/15-ц дійшов висновку про те, що встановивши наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями та те, що умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті, переведену в подальшому в гривню за курсом, установленим Національним банком України на час розрахунку. Такий висновок узгоджується з вимогами частини 2 статті 192, частини 3 статті 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993, повністю відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 по справі №752/13877/15-ц.

Колегія суддів вважає, що зазначений правовий висновок у порівнянні з правовими позиціями, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2018 по справі №916/1435/173, від 12.06.2018 у справі №910/4164/17 та від 13.06.2018 у справі №905/1923/16 (за участю ПАТ "Укрексімбанк" - позивача) переконливо свідчить про неоднакове застосування касаційними судами у складі Верховного Суду норм статей 192, 533 ЦК України та статей 198, 343 ГК України у подібних правовідносинах, оскільки вказані судові рішення містять протилежні висновки щодо порядку обчислення та стягнення пені (в іноземній та національній валюті відповідно).

Відповідно до частини 1 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини 2 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Зважаючи на те, що основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою є забезпечення сталості та єдності судової практики, колегія суддів Касаційного господарського суду у справі №922/4404/17 вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2018 по справі №916/1435/173, від 12.06.2018 у справі №910/4164/17 та від 13.06.2018 у справі №905/1923/16 (за участю ПАТ "Укрексімбанк" - позивача), а справу №922/4404/17 передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 301, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу №922/4404/17 разом з касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії у м. Харкові на рішення Господарського суду Харківської області від 27.02.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у цій справі передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков