РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2018Справа № 910/6845/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В. розглянув матеріали господарської справи

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГ "КДТ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРМА-ЕЛЕКТРОСВІТ"

про стягнення 42 650,84 грн.,

Представники сторін:

від позивача Шевченко Д.В. (довіреність № б/н від 25.07.18)

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГ "КДТ" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРМА-ЕЛЕКТРОСВІТ" (надалі - відповідач) про стягнення 42 650,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 30 від 27.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 42 650,84 грн., з яких: 40 880,70 грн. - основний борг, 1 226,42 грн. - штраф, 367,93 грн. - інфляційні витрати та 175,79 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6845/18, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 03.07.2018.

У судовому засіданні 03.07.2018 оголошено перерву до 02.08.2018.

У судовому засіданні 02.08.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 02.08.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви.

З огляду на неявку відповідача, оскільки останній у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

27.05.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГ "КДТ" (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ВІРМА-ЕЛЕКТРОСВІТ" (далі - покупець) укладеного договір поставки № 30 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується постачати і передавати у власність покупцю товар, передбачений у рахунка-фактурах, згідно яких було проведене відвантаження товару, видаткових накладних та/або специфікаціях, які додаються до даного договору і складають його невід'ємну частину, для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору, асортимент товару передбачається в рахунка-фактурах та/або специфікаціях, які додаються до даного договору.

Право власності переходить до покупця з моменту отримання товару разом із товаросупровідними документами для покупця.

Згідно з п. 3.3 договору постачання товару здійснюється на умовах EXW згідно з вимогами Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (редакція 2000 року), або на інших умовах, за домовленістю сторін.

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, передбаченою в рахунку-фактурі та/або специфікаціях, які додаються до даного договору і складають його невід'ємну частину протягом 14 календарних днів.

Ціна договору складається із сум вартості товарів, поставлених за всіма підписаними сторонами видатковими накладними та/або специфікацій (п. 4.3 договору).

Зі змісту пунктів 7.1, 7.3 договору вбачається, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити даний договір за 10 днів до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на строк 12 місяців.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 40 880,70 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 294 від 19.01.2018 на суму 18 425,40 грн., № 454 від 26.01.2018 на суму 5 415,30 грн., № 738 від 09.02.2018 на суму 17 040,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 40 880,70 грн. основного боргу. Крім того позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача крім суми основного боргу також 1226,42 грн. штрафу, 175,79 грн. 3% річних, 367,93 грн. інфляційних втрат.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором, позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковими накладними № 294 від 19.01.2018 на суму 18 425,40 грн., № 454 від 26.01.2018 на суму 5 415,30 грн., № 738 від 09.02.2018 на суму 17 040,00 грн. зазначені накладні підписані відповідачем без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі погоджено, що відповідач оплачує товар протягом 14 календарних днів.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач, в порушення умов договору поставлений позивачем товар на суму 40880,70 грн. не оплатив, доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Зазначений розмір заборгованість також відображений в акті звірки взаєморозрахунків, який підписаний зі сторони відповідача.

Враховуючи викладене вище, оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 40 880,70 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 40 880,70 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 175,79 грн. 3% річних та 367,93 грн. інфляційних втрат., які нараховані по кожній видатковій накладній окремо за загальний період з 03.02.2018 по 05.04.2018.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 175,79 грн. підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, суд встановив, що розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 367,93 грн.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді штрафу погоджена сторонами у п. 6.4 договору, відповідно до якого за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі трьох відсотків від ціни товару, зазначеного у видаткових накладних.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафу, передбаченої п. 6.4 договору.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 1226,42 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРМА-ЕЛЕКТРОСВІТ" (03143, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 15, ідентифікаційний код 35911101) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГ "КДТ" (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8, ідентифікаційний код 39410542) основний борг у розмірі 40 880,70 грн. (сорок тисяч вісімсот вісімдесят грн. 70 коп.), три проценти річних в розмірі 175,79 грн. (сто сімдесят п'ять грн. 79 коп.), інфляційні втрати у розмірі 367,93 грн. (триста шістдесят сім грн. 93 коп.), штраф у розмірі 1 226,42 грн. (одна тисяча двісті двадцять шість грн. 42 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.08.2018.

Суддя О.Г. Удалова