ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2018м. ДніпроСправа № 904/1506/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А. за участю секретаря судового засідання Гриценко К.О.., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, м.Дніпро

про визнання відмови щодо визнання грошових вимог незаконною та зобов'язання визнати грошові вимоги на суму 243 748 грн. 26 коп.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №18/11-14 від 12.01.2018, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №18519/Бр від 02.01.2018, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради звернулося з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, від імені якого діє ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, щодо визнання грошових вимог Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради у сумі 243 748,26 грн. за спожиту електроенергію та компенсації витрат на гарячу воду та опалення - незаконною;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, від імені якого діє ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, визнати грошові вимоги Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради у сумі 243 748 грн. 26 коп. за спожиту електроенергію та компенсації витрат на гарячу воду та опалення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на відпуск теплової енергії та гарячого водопостачання від 01.01.2009 № 27/5-30 та тимчасовим договором про постачання електричної енергії від 01.10.2008 № 27-Б, що укладені між сторонами, у нього утворилась заборгованість перед позивачем у заявленій сумі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком, у тому числі, управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області. У зв'язку із чим позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії відповідача із грошовими вимогами від 30.08.2017 № 145/11-14. Однак, листом від 27.10.2017 № 18422/Бр відповідачем відмовлено у включенні грошових вимог до ліквідаційного балансу, що стало причиною звернення позивача із даним позовом до господарського суду.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 12.06.2018.

31.05.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 31.05.2018, відповідно до якого відповідач, зазначає, що 09.11.2018 у Бюлетені державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №335 (30) від 09.11.2015 опубліковане повідомлення № 3218 про прийняття рішення щодо припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, як юридичної особи публічного права, та встановлено строк заявлення кредиторами вимог до 19.01.2016. Позивач із кредиторськими вимогами звернувся до суду 26.12.2017, тобто через 1 рік 11 місяців після кінцевого строку. Вважає, що в силу приписів ч. 5 ст. 112 ЦК України вимоги позивача є погашеними, оскільки останнім порушено місячний строк для звернення до суду із даним позовом після одержання повідомлення ліквідаційної комісії про відмову у задоволенні кредиторських вимог. Крім того, зауважує про недоведеність заявлених кредиторських вимог належними доказами. Просив суд у позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 12.06.2018 підготовче засідання відкладено на 26.06.2018, у зв'язку з неявкою в засідання позивача.

26.06.2018 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив від 22.06.2018 № 11-14, в якому позивач із посиланням на приписи ч. 4 ст. 112 ЦК України зазначив, що грошові вимоги КП Дніпроводоканал повинні бути внесені ліквідаційною комісією до реєстру вимог кредиторів навіть з пропущенням строку заявлення та задовольнятись у порядку, передбаченому ст.. 112 ЦК України. Вважає заявлені позовні вимоги доведеними, оскільки спірні договори підписані обома сторонами, діяли на момент виникнення заборгованості та потребували виконання зобовязань за ними. Тобто, відповідач фактично користувався відповідними приміщеннями комунального підприємства та, як наслідок, фактично споживав житлово-комунальні послуги, що не заперечується відповідачем.

Ухвалою господарського суду від 26.06.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 24.07.2018.

05.07.2018 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив від 05.07.2018, в яких відповідач повторно зазначив про пропуск позивачем строку на звернення до суду із даним позовом з урахуванням відмови ліквідаційної комісії у визнанні кредиторських вимог, а також про відсутність доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме: первинних документів, які б підтверджували надання послуг у спірному періоді за спірними договорами.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Рудь І.А. судове засідання, призначене на 24.07.2018 не відбулося, про що сторін повідомлено листом від 24.07.2018.

Після виходу судді з лікарняного ухвалою господарського суду від 31.07.2018 призначене підготовче засідання на 07.08.2018.

07.08.2018 на адресу суду надійшла заява позивача про надання доказів від 06.08.2018 № 246/11-14.

Ухвалою суду від 07.08.2018 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 13.08.2018.

13.08.2018 на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача від 13.08.2018, в яких останній зазначає, що виходячи зі змісту наданого позивачем листа від 30.08.2017 № 145/11-14, про відмову ліквідаційної комісії визнати грошові вимоги на суму 243 748 грн. 26 коп. водоканал дізнався з листа від 31.07.2017 № 5370/Бр. Тобто, місячний строк звернення до суду сплинув 30.08.2017. Крім того, вважає, що надані позивачем докази не є належними, оскільки складені в односторонньому порядку та містять суперечливу інформацію. До того ж, будь яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості відповідача позивачем не надано. Просив у позові відмовити.

У судовому засіданні 13.08.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач стверджує, що структурні підрозділи Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області протягом 2012-2015 року фактично знаходились у нежитлових приміщеннях, розташованих у будівлі 21 А по вул. Троїцька (Червона) у м. Дніпрі, які перебувають на балансі Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради.

01.10.2008 між Міським комунальним виробничим підприємством "Дніпроводоканал" (правонаступником якого є Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради) (постачальник) та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (правонаступником якого є Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області) (субспоживач) було укладено тимчасовий договір про постачання електричної енергії № 27-Б (далі договір постачання електроенергії).

Постачальник передає електричну енергію субспоживачу з приєднаною потужністю 22 кВт, а субспоживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка підключення електричної енергії-межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками „Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між постачальником та субспоживачем та „Загальна схема електропостачання", які є невід'ємними частинами даного договору, або інша межа обумовлена окремим додатком до договору (розділ 1 договору постачання електроенергії).

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ) (п. 2.1. договору постачання електроенергії).

Відповідно до п. 2.2. договору постачання електроенергії постачальник зобов'язується:

Виконувати умови цього договору (п. 2.2.1. договору постачання електроенергії).

Постачати субспоживачу електроенергію:

1) в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору;

2) згідно з категорією струмоприймачів субспоживача відповідно до правил улаштування електроустаткування (далі - ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених Додатком „Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

3) із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання Споживачем електричної енергії в межах дозволеної потужності 8 кВт (п. 2.2.2. договору постачання електроенергії).

Відповідно до п. 2.3. договору постачання електроенергії субспоживач зобов'язується:

Виконувати умови цього договору (п. 2.3.1. договору постачання електроенергії).

Дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки (п. 2.3.2. договору постачання електроенергії).

Оплачувати постачальнику вартість електричної енергії на підставі рахунку, за фактичними показами засобів обліку електричної енергії до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 2.3.3. договору постачання електроенергії).

Облік електроенергії, спожитої субспоживачем, приєднаними до електричних мереж постачальника, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. Для розрахункового обліку електричної енергії мають використовуватися засоби обліку, внесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, допущені до застосування в Україні та погоджені постачальником. У разі порушення субспоживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не враховуються при розрахунках за спожиту. електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються Постачальником згідно ПКЕЕ (п. 7.1. договору постачання електроенергії).

Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін (п. 8.1. договору постачання електроенергії).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 01.12.2009 року (п. 8.4. договору постачання електроенергії).

Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 8.4.1. договору постачання електроенергії).

Позивач стверджує, що з моменту укладання і до теперішнього часу КП «Дніпроводоканал» своєчасно та належним чином виконувало свої зобов'язання за договором. Однак відповідач, свої зобов'язання за договором постачання електроенергії щодо відшкодування вартості спожитої електричної енергії не виконав, у звязку із чим у нього утворилась заборгованість за послуги постачання електричної енергії у розмірі 165 240 грн. 00 коп.

У звязку із вказаними обставинами позивач звертався до відповідача із претензією № 4044/28-06 від 07.06.2016 (т.1, а.с. 21), в якій зазначав про невиконання відповідачем взятих на себе за договором постачання електроенергії зобовязань з оплати вартості спожитої електроенергії, через що станом на 01.05.2016 заборгованість відповідача за договором становила 195 669 грн. 97 коп. Вимагав протягом 7 календарних днів з дня отримання даної претензії сплатити вказану заборгованість. Позивач стверджує, що претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Під час судового розгляду справи позивачем наданий розрахунок заборгованості за тимчасовим договором на постачання електричної енергії від 01.10.2008 № 27-Б, відповідно до якого заборгованість відповідача за період з березня 2013 по червень 2015 складає 203 502 грн. 73 коп.

На підтвердження вказаної суми заборгованості позивачем до матеріалів справи надані:

- розрахунок заборгованості за тимчасовим договором на постачання електричної енергії від 01.10.2008 № 27-Б за період 01.03.2013 - 01.07.2015 (т. 1, а.с. 142);

- акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.07.2015 за договором електроенергія № 27-Б від 01.10.2008 за енергоресурси (37712) (т.1, а.с. 143-144);

- рахунки, складені позивачем за договором № 27-Б від 01.10.2008 (№ 27 від 31.03.2013, № 34 від 30.04.2013, № 42 від 31.05.2013, № 51 від 30.06.2013, № 57 від 31.07.2013, № 67 від 31.08.2013, № 75 від 30.09.2013, № 82 від 31.10.2013, № 92 від 30.11.2013, № 103 від 31.12.2013) (т.1, а.с. 145-154);

- акти виконання робіт (надання послуг) за договором № 27-Б від 01.10.2008 (№ 135 від 31.01.2014, № 162 від 28.02.2014, № 216 від 31.03.2014, № 225 від 30.04.2014, № 259 від 31.05.2014, № 266 від 30.06.2014, № 284 від 31.07.2014, № 288 від 31.08.2014, № 301 від 30.09.2014, № 379 від 31.10.2014, № 454 від 30.11.2014, № 486 від 31.12.2014, № 28 від 31.01.2015, № 55 від 28.02.2015, № 87 від 31.03.2015, № 106 від 30.04.2015, № 140 від 31.05.2015, №181 від 30.06.2015) (т. 1, а.с. 155-172);

- рахунки за договором № 0611266 від 01.04.2004 (№ 61-266/10*, 61-266/11/1, 61-266/12/1, 11/61-266/1/1, № 111/61-266/2/1, № 111/61-266/3/1, № Ш/61-266/4/1, 111/61-266/5/1, № Ш/61-266/6/1, № 111/61-266/7/1, № 111/61-266/8*, № 111/61-266/9/1, № 111/61-266/10/1, № 111/61-266/11*н, № 111/61-266/12/Ш 111/61-266/1/1, № 111/61-266/2/1, № 111/61-266/3/1) (т.2, а.с. 1-18).

Крім того, 01.01.2009 між Міським комунальним виробничим підприємством "Дніпроводоканал" (правонаступником якого є Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради) (енергопостачальна організація) та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (споживач) укладено договір на відпуск теплової енергії та гарячого водопостачання № 27/5-30 (далі договір постачання теплоенергії).

За цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді та забезпечуючий обігрів «Довідкового бюро», дозвільної системи, пенсійного відділу ФЕУ загальною площею 587,4 м2 згідно Додатку №1, а «споживач» зобов'язується сплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в термін, передбачений цим договором.

Обидві сторони зобов'язуються керуватися цим договором та діючим законодавством України (п. 1.2. договору постачання теплоенергії).

Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання про теплопостачання в приміщеннях споживача в установленому законодавством України в опалювальному періоді - (175 діб) та гаряче водопостачання - протягом 350 діб (п. 2.1. договору постачання теплоенергії).

Споживач зобов'язується виконувати сплату за використану теплову енергію щомісяця за розрахунком енергопостачальної організації в термін не більш 10 діб після пред'явлення рахунку (п. 2.6. договору постачання теплоенергії).

При укладенні договору сторони керуються законодавством України (п. 3.1. договору постачання теплоенергії).

Сума договору, визначається на дату укладення договору та складає 29 850,84 грн. з ПДВ. У разі зміни вартості договору та після ствердження нової ціни у встановленому порядку, постачальник залишає за собою право провадити перерахунок вартості використаної теплоенергії, а споживач зобов'язується виконувати сплату використаної теплоенергії за весь термін дії договору у відповідності з перерахунком (п. 3.2. договору постачання теплоенергії).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання « 01» січня 2009р. та діє до « 31» грудня 2009р. Договір вважається пролонгованим на наступний опалювальний період, якщо за місяць до його початку не надійде заяви від однієї з сторін про його припинення (п. 3.8. договору постачання теплоенергії).

Сторонами підписано додаток № 1 до договору постачання теплоенергії «Середньомісячне теплове навантаження на опалення в опалювальному сезоні» (а.с. 17).

01.04.2009 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору постачання теплоенергії (а.с. 17), в якій вирішили банківські реквізити енергопостачальної організації викласти в новій редакції.

01.07.2009 сторони підписали Додаткову угоду № 2 до договору постачання теплоенергії (а.с. 18), в якій дійшли згоди тарифи теплопостачання викласти наступній редакції: тариф для розрахунків за цим договором з 01.07.2009р. складає:

- теплова енергія 1 Гкал 631,82 грн. з ПДВ;

- гаряче водопостачання (підігрів) 1 м3 37,12 грн. з ПДВ.

Сторонами укладено Додаткову угоду до договору постачання теплоенергії (а.с. 18), в якій вирішили розділ 4 договору «Юридичні адреси сторін» викласти в новій редакції.

26.11.2014 сторонами підписано Додаткову угоду до договору постачання теплоенергії (а.с. 19), в якій вирішили реквізити енергопостачальної організації викласти в новій редакції.

Позивач стверджує, що з моменту укладання договору постачання теплоенергії і до теперішнього часу КП «Дніпроводоканал» своєчасно та належним чином виконувало свої зобов'язання. Однак відповідач, свої зобов'язання за договором постачання теплоенергії щодо відшкодування вартості спожитої теплової енергії не виконав, у звязку із чим у нього утворилась заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 78 508 грн. 26 коп.

У звязку із вказаними обставинами позивач звертався до відповідача із претензією № 4045/28-06 від 07.06.2016 (т.1, а.с. 22), в якій зазначав про невиконання відповідачем взятих на себе за договором постачання теплоенергії зобовязань з оплати вартості спожитої теплової енергії, через що станом на 01.05.2016 заборгованість відповідача за договором становила 97 064 грн. 84 коп. Вимагав протягом 7 календарних днів з дня отримання даної претензії сплатити вказану заборгованість. Позивач стверджує, що претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Під час судового розгляду справи позивачем наданий розрахунок заборгованості за договором на відпуск теплової енергії та гарячого водопостачання від 01.01.2009 № 27/5-30, відповідно до якого заборгованість відповідача за період з листопада 2013 по квітень 2014, з жовтня 2014 по квітень 2015 складає 78 508 грн. 27 коп.

На підтвердження вказаної суми заборгованості позивачем до матеріалів справи надані:

- розрахунок суми заборгованості за договором на відпуск теплової енергії та гарячого водопостачання від 01.09.2009 № 27/50 (за період 01.04.2013-01.05.2015) (т.2, а.с. 19);

- акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.07.2015 за договором опалення № 27/5-30 від 01.07.2009 за енергоресурси (37712) (т.2, а.с. 20-21);

- акт звіряння взаємних рахунків станом на 31.10.2015 по договору опалення Дог № 27/5-30 від 01.07.2009 за енергоносії (т. 2, а.с. 22);

- рахунок № 96 від 30.11.2013 за договором 27/5-30 від 01.01.2005 (т. 2, а.с. 23);

- рахунок № 106 від 31.12.2013 за договором № 27/5-30 від 01.01.2005 (т.2, а.с. 24);

- акти виконаних робіт (надання послуг) за договором № 27/5-30 від 01.07.2009 (№ 222 від 31.01.2014, № 238 від 28.02.2014, № 301 від 31.03.2014, № 405 від 30.04.2014, № 1419 від 31.10.2014, № 1496 від 30.11.2014, № 1813 від 31.12.2014, № 64 від 31.01.2015, № 254 від 28.02.2015, № 756 від 31.03.2015, № 954 від 30.04.2015) (т.2, а.с. 25-35).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» були ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком, у тому числі, управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області.

Позивач стверджує, що у звязку із викладеним, ним до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Дніпропетровській області була направлена претензія № 145/11-14 від 30.08.2017 (а.с. 23) про визнання грошових вимог у розмірі 243 748 грн. 26 коп. за спожиту електроенергію та компенсацію витрат на гарячу воду та опалення.

У відповідь на претензію № 145/11-14 від 30.08.2017 ГУМВС України в Дніпропетровській області листом від 27.10.2017 № 18422/Бр (а.с. 24) повідомило, що відшкодування ліквідаційною комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області грошових вимог на суму 243 748 грн. 26 коп. за спожиту електроенергію та компенсація витрат за гарячу воду та опалення не може бути здійснена, у зв'язку з тим, що між Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області та КП «Дніпроводоканал» у відповідності до вимог ст. ст. 759-762 Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 у зазначений період не укладалися договори оренди приміщень з одночасним відшкодуванням вартості спожитих комунальних послуг.

Позивач зазначає, що пунктом 3 ст. 112 Цивільного кодексу України, зокрема, визначено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися, до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Лист голови ліквідаційної комісії від 27.10.2017 № 18422/Бр КП «Дніпроводоканал» отримало лише 22.11.2017, після чого позивач звернувся із даним позовом до господарського суду за захистом своїх прав.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі зазначених договорів є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Господарський суд зазначає, що доказів укладення між сторонами договорів оренди нежитлових приміщеннях, розташованих у будівлі 21 А по вул. Троїцька (Червона) у м. Дніпрі, які перебувають на балансі Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, сторонами до суду не надано.

Крім того, господарський суд наголошує, що в договорі про постачання електричної енергії № 27-Б від 01.10.2008 відсутні жодні посилання на те, що електрична енергія постачається саме до нежитлових приміщень, що розташовані у будівлі 21 А по вул. Троїцька (Червона) у м. Дніпрі.

Жодних додаткових угод до договору постачання електроенергії, які б свідчили про те, що електрична енергія постачається саме до нежитлових приміщень, розташованих у будівлі 21 А по вул. Троїцька (Червона) у м. Дніпрі сторонами до суду не надано.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб,відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" (852-15), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Абзац перший пункту 2.1 глави 2 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів N 372 ( z0515-10 ) від 07.06.2010 Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів (п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг (п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Господарський суд зазначає, що жодних первинних документів, які б підтверджували здійснення господарських операцій за договором на відпуск теплової енергії та гарячого водопостачання № 27/5-30 від 01.01.2009 та договором про постачання електричної енергії № 27-Б від 01.10.2008 сторонами до суду не надано.

При цьому, господарський суд критично оцінює надані позивачем на підтвердження заборгованості відповідача рахунки, акти виконаних робіт та акти звірки взаєморозрахунків, оскільки вказані документи складені в односторонньому порядку позивачем (окрім, акту звіряння взаємних рахунків станом на 31.10.2015 по договору опалення Дог № 27/5-30 від 01.07.2009 за енергоносії (т. 2, а.с. 22), який містить напис відповідача про відсутність заборгованості). До того ж, доказів направлення вказаних документів відповідачу для підписання та оплати позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, відсутні в матеріалах справи і докази направлення на адресу відповідача претензій від 07.06.2016 № 4044/28-06, № 4045/28-06 від 07.06.2016 (т.1, а.с. 21, 22), на які посилається позивач у позові.

Також господарський суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до додатку № 1 до договору постачання теплоенергії «Середньомісячне теплове навантаження на опалення в опалювальному сезоні» (а.с. 17), середньомісячне теплове навантаження на опалення в опалювальному сезоні за адресою вул. Красна 21-А розраховується на площу приміщень 587,4 м2,

Проте, відповідно до довідки позивача № 14/14 від 20.12.2017 (а.с. 25) на балансі підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради станом на 01.12.2017 знаходиться виробнича будівля за адресою: вул. Троїцька, 21-А, у тому числі приміщення загальною та опалювальною площею 370,31 кв.м.

Господарський суд зазначає, що вказана розбіжність у площі займаних відповідачем спірних приміщень ставить під сумнів правильність розрахунку вартості поставленої теплової енергії.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлені обставини господарський суд констатує, що позивачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт здійснення постачання відповідачу електричної та теплової енергії у зазначений позивачем період (2012-2015) на заявлену позивачем суму.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині визнання відмови Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, від імені якого діє ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, щодо визнання грошових вимог Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради у сумі 243 748 грн. 26 коп. за спожиту електроенергію та з компенсації витрат на гарячу воду та опалення незаконною - є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, а отже задоволенню не підлягають.

02.07.2015 прийнято Закон України „Про Національну поліцію", пунктом 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визначено, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон було опубліковано 6 серпня 2015 року в газеті «Голос України» у № 141-142.

Пунктом 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено втрату чинності Закону України «Про міліцію» (з 07.11.2015 міліція в Україні, як державний орган виконавчої влади припинила своє існування).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730, ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальні органи МВС України в тому числі, Головне управління МВС України в Дніпропетровській області.

За приписами ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України ліквідація - це одна із форм припинення юридичної особи, та здійснюється без переходу прав і обов'язків підприємства, що ліквідується, до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права й обов'язки припиняються.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України).

Загальний порядок ліквідації юридичної особи встановлює Цивільний кодекс України (ст. 111 Цивільного кодексу України).

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію (ч. 1 ст. 105 Цивільного кодексу України).

Отримавши таке повідомлення, орган державної реєстрації вносить до ОСОБА_3 державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про рішення щодо припинення юридичної особи.

ОСОБА_3 державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є відкритими для загального ознайомлення.

Відповідно до п.26 ч. 2 ст. 9 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" до ОСОБА_3 державного реєстру вносяться дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію тощо) та про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог.

Відповідно до витягу з ОСОБА_3 державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач з 05.11.2015р. перебуває в стані припинення.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється (ч.3 ст. 105 Цивільного кодексу України).

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (ч.5 ст. 105 Цивільного кодексу України).

09.11.2015 у Бюлетені державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 335 (30) від 9 листопада 2015 року опубліковане повідомлення за № 3218 про прийняття рішення щодо припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права, та встановлено строк заявлення кредиторами вимог 19.01.2016 (т. 1, а.с. 67-71).

Приписами ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна вимога кредитора, зокрема, щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається ліквідаційною комісією, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Приписами ст. 112 Цивільного кодексу України визначено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів та порядок дій у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно (ч. 4 ст. 112 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що направив до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Дніпропетровській області претензію № 145/11-14 від 30.08.2017 (а.с. 23) про визнання грошових вимог у розмірі 243 748,26 грн. за спожиту електроенергію та компенсація витрат на гарячу воду та опалення.

Листом від 27.10.2017 № 18422/Бр (а.с. 24) ГУМВС України в Дніпропетровській області у відповідь на претензію № 145/11-14 від 30.08.2017 повідомило, що відшкодування ліквідаційною комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області грошових вимог на суму 243 748,26 грн. за спожиту електроенергію та компенсації витрат за гарячу воду та опалення не може бути здійснена, у зв'язку з тим, що між Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області та КП «Дніпроводоканал» у відповідності до вимог ст. 759-762 Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 у зазначений період не укладалися договори оренди приміщень з одночасним відшкодуванням вартості спожитих комунальних послуг.

Позивач зазначає, що лист голови ліквідаційної комісії від 27.10.2017 № 18422/Бр КП «Дніпроводоканал» отримало тільки 22.11.2017, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції підприємства від 22.11.2017 № 15747, розташований в правому нижньому куті згаданого листа. При цьому, керуючись приписами ст.ст. 253, 254 ЦК України, 26.12.2017 КП «Дніпроводоканал» подало до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву від 20.12.2017 № 285/11-14 про зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2017 по справі № 904/10605/17 відмовлено у відкритті провадження у справі.

З огляду на викладене позивач вважає, що звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів в межах встановленого ч. 3 ст. 112 ЦК України строку, а саме протягом місяця з дати, коли він дізнався про відмову у прийнятті його кредиторських вимог.

Проте, господарський суд не погоджується із вказаними доводами позивача та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до змісту претензії № 145/11-14 від 30.08.2017 (а.с. 23) за результатом розгляду листа відповідача від 31.07.2017 № 5370/Бр щодо грошових вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на суму 243 748 грн. 26 коп. за спожиту електроенергію та компенсацію витрат за гарячу воду та опалення, позивач повідомляє наступне. Відмова відповідача щодо визнання грошових вимог КП «Дніпроводоканал» та внесення їх до ліквідаційного балансу ГУМВС України в Дніпропетровській області обґрунтована відсутністю договорів оренди приміщень з одночасним відшкодуванням вартості спожитих комунальних послуг (водопостачання, електрична та теплова енергії, тощо) між комунальним підприємством та боржником. КП «Дніпроводоканал» зазначає, що ГУМВС України в Дніпропетровській області фактичного користувалось відповідними приміщеннями комунального підприємства та, як наслідок, фактично споживало житлово-комунальні послуги. Даний факт боржником не заперечується. На підставі вищезазначеного, керуючись основоположними засадами діяльності правоохоронних органів в Україні, в межах судової практики, позивач просив переглянути позицію відповідача стосовно розгляду грошових вимог КП «Дніпроводоканал» на загальну суму 243 748,26 грн. за спожиту електроенергію та компенсацію витрат за гарячу воду та опалення та, як наслідок, внести зазначені грошові вимоги до ліквідаційного балансу боржника - ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Тобто з аналізу претензії № 145/11-14 від 30.08.2017 (а.с. 23) вбачається, що позивач раніше звертався до відповідача з заявою про розгляд грошових вимог, однак листом відповідача від 31.07.2017 № 5370/Бр у визнанні грошових вимог КП «Дніпроводоканал» та внесення їх до ліквідаційного балансу ГУМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено. У звязку із чим претензією № 145/11-14 від 30.08.2017р. позивач просив переглянути позицію відповідача стосовно розгляду грошових вимог КП «Дніпроводоканал» на загальну суму 243 748,26 грн. за спожиту електроенергію та компенсацію витрат за гарячу воду та опалення.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов до висновку, що позивач дізнався про відмову у прийнятті його кредиторських вимог після отримання листа відповідача від 31.07.2017 № 5370/Бр.

Господарський суд зазначає, що лист відповідача від 31.07.2017 № 5370/Бр в матеріалах справи відсутній, у звязку із чим у суду відсутня можливість встановити точну дату отримання вказаного листа позивачем.

Враховуючи вищевикладене, оскільки крайньою датою, коли б позивач міг дізнатися про відмову у прийнятті його кредиторських вимог є дата підготування претензії № 145/11-14 -30.08.2017, то відповідно до ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України позивач повинен був звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії протягом місяця з дати, коли він дізнався про відмову, тобто до 30.09.2017.

Позивач стверджує, що 26.12.2017 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2017 по справі № 904/10605/17 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду (ч. 5 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України).

Доказів скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2017 по справі № 904/10605/17 про відмову у відкритті провадження у справі позивачем до суду не надано. У звязку із чим позовна заява (якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 904/10605/17) не вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Позивач зазначає, що 09.02.2018 ним повторно подана позовна заява про зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2018 по справі № 904/570/18 позовна заява залишена без руху. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2018 № 904/570/18 позовна заява з додатками повернута без розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 171 Господарського процесуального кодексу України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

За нормами ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, оскільки позовну заяву (якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 904/570/18) повернуто без розгляду, у зв'язку зі спливом процесуальних строків для усунення недоліків, вона вважається неподаною.

Дана позовна заява (якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 904/1506/18) подана позивачем до суду 11.04.2018, про що свідчить відбиток штемпеля канцелярії господарського суду в правому нижньому куті першої сторінки позовної заяви (а.с. 3), тобто поза межами встановленого ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України строку на звернення до суду із позовом.

За приписами ч. 5 ст. 112 Цивільного кодексу України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач звернувся до суду поза межами встановленого ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України місячного строку після одержання повідомлення про відмову у визнанні його вимог, зазначені вимоги відповідно до ч. 5 ст. 112 Цивільного кодексу України вважаються погашеними.

Таким чином позовні вимоги в частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, від імені якого діє ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, визнати грошові вимоги Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради у сумі 243 748 грн. 26 коп. за спожиту електроенергію та компенсації витрат на гарячу воду та опалення задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 16.08.2018