РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2018Справа №910/7328/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 686,19 грн,

Без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 686,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.1300869.555 від 04.04.2017 здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім", а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування шкоди в розмірі 32 686,19 грн покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/7328/18, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання).

27.06.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача в якості страхового відшкодування суми податку на додану вартість, а також зазначає про те, що франшиза за полісом №АМ/0411922 складає 1000 грн, а не 500 грн, як вказує позивач.

06.07.2018 позивачем подано до матеріалів справи пояснення на відзив, в якому заперечує проти тверджень відповідача про необхідність вирахування суми податку на додану вартість та клопотання про надання додаткових доказів, а саме актів виконаних робіт з ремонту пошкоджень, завданих транспортному засобу "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст.979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як свідчать матеріали справи, 04.04.2017 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.1300869.555 від 04.04.2017, предметом є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу.

При цьому, відповідно до пункту 5 договору транспортним засобом, що страхується є, автомобіль "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За змістом пункту 7 договору страховим ризиком визнається пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; безумовна франшиза - 0,50.

Згідно пункту 10 договору №120.1300869.555 від 04.04.2017 даний договір діє з 06.04.2017 по 05.05.2018.

Як вбачається з довідки №389346 про дорожньо-транспортну пригоду, 03.10.2017 о 13 год. 30 хв. в місті Києва на перехресті Чоколівського бульвару та вулиці Ушинського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_1, та "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з підстав порушення водієм транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2, Давлатовим Тойіром п.п.2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України. Вину вказаного водія у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено вищезазначеною постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 09.02.2018 по справі №760/21051/17.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що 05.10.2017 страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за договором №120.1300869.555 від 04.04.2017, в якій просив здійснити виплату на рахунок станції технічного обслуговування.

Згідно звіту №400 від 30.10.2017 про оцінку колісного автомобіля "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який складений оцінювачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Екліс" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №93/17 від 08.02.2017) розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді та без урахування ВТВ (величини втрати товарної вартості) складає 39 510,89 грн.

При цьому, відповідно до рахунку на оплату №1041442 від 15.11.2017, складеного офіційним дилером "Volvo" - Товариством з обмеженою відповідальністю "Віннер Автомотів", визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 39 365,65 грн з ПДВ.

Як вбачається зі страхового акту №1269.206.17.02.01 від 11.12.2017, страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 33 686,19 грн.

15.12.2017 позивачем на виконання умов Договору №120.1300869.555 від 04.04.2017 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Автомотів" страхове відшкодування в розмірі 33 686,19 грн (в тому числі ПДВ 5 614,37 грн), що підтверджується платіжним дорученням №29055 від 15.12.2017.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зауважує, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 року №3-50гс15.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03.10.2017 транспортного засобу "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, позивачем були понесені витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 33 686,19 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як Страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 32 686,19 грн відповідно до встановлених Полісом №АМ/0411922 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" підлягають задоволенню з наступних підстав:

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/12500/17.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов'язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказувалося вище, вина водія транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 підтверджена постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 09.02.2018 у справі №760/21051/17.

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2, станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03.10.2017, була застрахована відповідачем згідно полісу №АМ/411922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо полісу №АМ/411922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" транспортним засобом є засобу "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2. Вказаний поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 03.10.2017, розмір франшизи складав 1 000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи довідка №389346 про дорожньо-транспортну пригоду, постанова Солом'янського районного суду міста Києва від 09.02.2018 у справі №760/21051/17 та поліс №АМ/411922 є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2, станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03.10.2017 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" за полісом №АМ/411922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності.

Абзацом 2 пунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Як встановлено судом, при зверненні до суду з відповідним позовом, позивачем зменшено виплачену суму страхового відшкодування на розмір франшизи за полісом №АМ/411922 - 1 000,00 грн. При цьому, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивач зазначає у позовній заяві франшизу в розмірі 500 грн, є помилковими.

За висновками суду, внаслідок виплати позивачем страхового відшкодування страхувальнику за договором №120.1300869.555 від 04.04.2017 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, останній набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стосовно заперечень відповідача проти суми заявленого до стягнення страхового відшкодування з огляду на те, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення суму податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 13.03.2018 по справі №910/9396/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як страховиком за Договором 120.1300869.555 від 04.04.2017 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, було здійснено потерпілому виплату страхового відшкодування в розмірі 33 686,19 грн.

При цьому, вказану суму страхового відшкодування позивачем було вирахувано на підставі рахунку на оплату №1041442 від 15.11.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Автомотів", в якому зазначено вартість ремонтних робіт, включаючи податок на додану вартість.

До матеріалів справи позивачем також було додано акти виконаних робіт №6302679 від 18.04.2018 на суму 38 453,65 грн та №6302680 від 18.04.2018 на суму 912,00 грн, що разом складає 39 365,65 грн з ПДВ.

За таких обставин, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів сплати позивачем страхового відшкодування на рахунок не потерпілої особи, а Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Автомотів", а також доказів фактичного виконання вказаним товариством робіт з ремонту автомобіля "Volvo V60", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, підстави для вирахування із заявленого до стягнення з відповідача розміру страхового відшкодування суми податку на додану вартість відсутні.

На підставі викладеного, звернення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" з розглядуваним позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 686,19 грн є обґрунтованим.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 32 686,19 грн підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 32 686,19 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74-80, 129, 232, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 686,19 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 37-41; ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22; ідентифікаційний код 30968986) витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 32 686,19 грн (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 19 копійок) та судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ