ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.08.2018 Справа № 905/1149/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянув у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Маріупольського комунального підприємства зеленого будівництва до фізичної особи-підприємця Гевеленко Надії Володимирівни про стягнення суми боргу за договором на відшкодування витрат по електроенергії на суму 5413 грн. 57 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи -,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Маріупольське комунальне підприємство зеленого будівництва звернулося до господарського суду Донецької області із позовом до фізичної особи-підприємця Гевеленко Надії Володимирівни про стягнення суми боргу за договором на відшкодування витрат по електроенергії на суму 5413 грн. 57 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов оплати, передбачених договором № 318 на відшкодування витрат по електроенергії до Договору № 282 від 28.04.2017. Крім стягнення витрат за спожиту електроенергію позивач просив стягнути з відповідача пеню.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок пені за Договором № 318 від 28.04.2017 та у копіях: договір №318 від 28.04.2017, договір №282 від 28.04.2017., претензія від 19.02.2018 № 403, від 30.05.2018 № 1273 та рахунки-фактури за липень - жовтень 2017 року.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст. ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.06.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

14 квітня 2017 ФОП Гевеленко Н.В. звернулась до директора МКП зеленого будівництва із заявою про користування територією об'єкта благоустрою комунальної власності, відповідно до якої просила розглянути можливість користування територією Центрального скверу для розміщення дитячого надувного батуту, дитячих електромобілів та торгівельної палатки.

28.04.2017 між Маріупольським комунальним підприємством зеленого будівництва та фізичною особою-підприємцем Гевеленко Надією Володимирівною був укладений Договір № 282 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою комунальної власності під час розміщення тимчасової споруди засобів пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі та користування об'єктом благоустрою.

Відповідно до п. 1.1 ФОП Гевеленко Н.В. мала намір розмістити на території об'єкта благоустрою комунальної власності - Центральному сквері, що перебуває на балансі МКП зеленого будівництва стаціонарну тимчасову споруду або засіб пересувної торгівельної мережі та погоджувалась на пайову участь в утриманні цього об'єкту благоустрою.

Для можливості роботи зазначеної тимчасової споруди, між Позивачем та Відповідачем 28.04.2017 був укладений Договір № 318 на відшкодування витрат по електроенергії до Договору № 282 від 28.04.2017.

Пунктом 1.1 Договору, встановлено, що «Абонент» передає «Субабоненту» електричну енергію за власними кабельними мережами в межах величин потужностей використовуваного «Субабонентом» обладнання, а «Субабонент» відшкодовує «Абоненту» витрати за спожиту електричну енергію та супутні послуги.

«Абонент» зобов'язується передавати електричну енергію за власними кабельними мережами, а «Субабонент» зобов'язується відшкодувати витрати за передану «Абонентом» електричну енергію.

Відшкодування витрат з передачі електроенергії здійснюється на розрахунковий рахунок «Абонента» протягом 5 днів відповідно наданого рахунку.

Відповідно до п.4.4 у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань «Субабонент» сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.(п.5.1.).

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу електричну енергію та оформив наступні рахунки-фактури на загальну суму 4341 грн. 40 коп.:

- 23.06.2017 - СФ - 0000186 на відшкодування витрат з передачі електроенергії на суму 165,89 грн.;

- 24.07.2017 - СФ - 0000225 на відшкодування витрат з передачі електроенергії на суму 3305,23 грн.;

- 21.08.2017 - СФ - 0000300 на відшкодування витрат з передачі електроенергії на суму 216,05 грн.;

- 22.09.2017 - СФ - 0000412 на відшкодування витрат з передачі електроенергії на суму 429,38 грн.;

- 20.10.2017 - СФ - 0000454 на відшкодування витрат з передачі електроенергії на суму 224,85 грн.;

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не відшкодовано витрати за спожиту електричну енергію, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунок заборгованості, а також інших належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 4341,40 грн. підлягає задоволенню.

Крім стягнення суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1072,17 грн., за період з 29.06.2017 по 11.06.2018 нараховану на суму заборгованості.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як зазначалось вище, відповідно до умов договору, відшкодування витрат з передачі електроенергії повинно здійснюватись на розрахунковий рахунок «Абонента» протягом 5 днів відповідно наданого рахунку. У разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань «Субабонент» сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

За порушення грошових зобов'язань позивач, керуючись пунктом 4.4. Договору просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1072,17 грн., за період з 29.06.2017 по 11.06.2018 нараховану на суму заборгованості

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є методологічно та арифметично невірним, оскільки позивачем здійснено розрахунок останньої без врахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Так, враховуючи приписи ч.6 ст. 232 ГК України обґрунтованим періодом нарахування пені на суму простроченої оплати:

- За рахунком фактурою СФ - 0000186 від 23.06.2018 на суму 165,89 грн. є час з 29.06.2017 по 25.12.2017;

- За рахунком фактурою СФ - 0000225 від 24.07.2017 на суму 3305,23 грн. є час з 29.07.2017 по 24.01.2017;

- За рахунком фактурою СФ - 0000300 від 21.08.2017 на суму 216,05 грн. є час з 26.08.2017 по 21.02.2018;

- За рахунком фактурою СФ - 0000412 від 22.09.2017 на суму 429,38 грн. є час з 27.09.2017 по 25.03.2018;

- За рахунком фактурою СФ - 0000454 від 20.10.2017 на суму 224,85 грн. є час з 25.10.2017 по 22.04.2018;

Проте позивачем здійснено нарахування пені за межами визначеного періоду.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що її розмір з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України фактично складає 576,89 грн., тоді як позивачем заявлено 1072,17 грн., отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 576,89 грн.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача повному обсязі, отже позовні вимоги Маріупольського комунального підприємства зеленого будівництва про стягнення суми заборгованості та пені підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 4918,29 грн..

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, з ФОП Гевеленко Н.В. підлягає стягненню судовий збір у сумі 1600,80 грн.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позов Маріупольського комунального підприємства зеленого будівництва до фізичної особи-підприємця Гевеленко Надії Володимирівни про стягнення суми боргу за договором на відшкодування витрат по електроенергії на суму 5413 грн. 57 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гевеленко Надії Володимирівни (87541, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Маріупольського комунального підприємства зеленого будівництва (87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Зелінського, 87, ):

- суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 4341 (чотири тисячі триста сорок одну) грн..40 коп.;

- суму пені у розмірі 576 (п'ятсот сімдесят шість) грн.. 89 коп.

- витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.. 80 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 16 серпня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов