ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

10.08.2018

Справа № 910/9990/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтергал-Буд”

(03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 28-Б)

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мувіліфт: Ліфти Італії” (03061, м. Київ, вул. Шепелєва Миколи, буд. 6)

про стягнення 750 000 грн. 00 коп.,

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

27.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтергал-Буд” з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мувіліфт: Ліфти Італії” про стягнення 750000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов’язку з поставки товару та виконання робіт за Договором №КМ310717 на поставку, виконання монтажних та виконання пусконалагоджувальних робіт ліфтового обладнання від 31.07.2017, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення виконання зобов’язань у загальному розмірі 750000 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2018 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи № 910/9990/18 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.09.2018 року.

09.08.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мувіліфт: Ліфти Італії» № 7484 відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300711, ідентифікаційний код в та на будь - який інший рахунок, виявлений під час виконання ухвали суду.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтергал-Буд” заяву про забезпечення позову та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявні в матеріалах справи докази, суд вирішив відмовити в задоволенні означеної заяви, враховуючи наступне.

Так, положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов’язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов’язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об’єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Предметом позову у даній справі є неналежне виконанням відповідачем обов’язку з поставки товару та виконання робіт за Договором №КМ310717 на поставку, виконання монтажних та виконання пусконалагоджувальних робіт ліфтового обладнання від 31.07.2017, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення виконання зобов’язань у загальному розмірі 750000 грн. 00 коп.

Як стверджує позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мувіліфт. Ліфти Італії» неодноразово порушувались/ не виконувались договірні зобов’язання за аналогічними договорами, відповідач з метою ухилення від виконання рішенння суду та постанови державного виконавця було відкрито новий поточний рахунок в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк» № 7484, на який позивачем по договору було перераховано 1 397 000, 00 грн., у зв’язку з чим виникла необхідність вжити заходи забезпечення позову задля того, щоб в майбутньому уникнути вчинення відповідачем дій, які б могли призвести до ускладнення виконання рішення по справі.

Водночас, позивачем всупереч вимог частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішенння суду без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Таким чином, за висновком суду, позивач лише формально посилається на реальність загрози ускладнення виконання рішення по справі і не наводить жодного обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони органами державної реєстрації речових прав вчиняти дії щодо спірного нерухомого майна, не зазначив, яким чином вжиття саме таких заходів забезпечення позову буде гарантією виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтергал-Буд” про забезпечення позову.

2.          Ухвала набирає законної сили 10.08.2018 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                                                              М.Є. Літвінова