УХВАЛА

13 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 913/982/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Пількова К.М., Жукова С.В.,

учасники справи:

позивач - Міністерство юстиції України

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія",

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України

на ухвалу господарського суду Луганської області

від 18.04.2018

у складі судді Косенко Т.В.

та постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 12.06.2018

у складі колегії суддів: Дучал Н.М. (головуючий), Геза Т.Д., Мартюхіної Н.О.,

за позовом Міністерства юстиції України

до Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія"

про стягнення 705 633 875, 87 грн.,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2018 Міністерство юстиції України (далі - заявник) звернулося безпосередньо до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу господарського суду Луганської області від 18.04.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 913/982/17 в порядку статей 286, 289 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній з 15.12.2017), подавши при цьому клопотання про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 913/982/17 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.07.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Катеринчук Л.Й. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 913/982/17 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Пільков К.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.08.2018.

Подана Міністерством юстиції України касаційна скарга не може бути розглянута Верховним Судом з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Основного Закону серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції маються передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Sevices v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]".

При цьому, як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства").

Пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У даному випадку предметом касаційного оскарження є постанова Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018, якою апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Луганської області від 18.04.2018 у справі № 913/982/17 про відмову у задоволенні заяви б/н від 12.04.2018 Міністерства юстиції України про забезпечення позову, залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Луганської області від 18.04.2018 у справі № 913/982/17 залишено без змін. Можливість оскарження даної ухвали в касаційному порядку не передбачено пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК України.

У зв'язку з чим, касаційна скарга не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження, тому в її прийняті слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частиною 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання Міністерства юстиції України про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у зв'язку з відмовою у прийнятті касаційної скарги заявника та в силу положень статей 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 286, 293 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Луганської області від 18.04.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 913/982/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді К.М. Пільков

С.В. Жуков