ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2018 р. Справа № 920/120/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

за участю секретаря судового засідання Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивач - Лисова Д.В.;

відповідач - Міненко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом - фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни (вх. № 1239 С/1-35) на рішення господарського суду Сумської області від 14.05.18 (повний текст рішення скажено 15.05.18, суддя Резніченко О.Ю.) у справі № 920/120/18

за позовом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, м. Путивль, Сумської обл.

до Фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни, с. Веселе, Путивльського району Сумської обл.

про зобов'язання звільнити та повернути приміщення в натурі з підписанням акту приймання-передачі,

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни с. Веселе, Путивльський район, Сумська область

до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, м. Путивль, Сумської обл.

про визнання права користування нежитловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області звернулась до господарського суду Сумської області з позовом до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, в якому просила зобов'язати відповідача звільнити приміщення нежитлової будівлі павільйону автобусної зупинки, розташоване за адресою: м. Путивль, вул. Глухівська, загальною площею 13 кв. м та повернути його позивачу за первісним позовом, вимоги обґрунтовані тим, що відповідач орендує приміщення згідно договору оренди нежитлового приміщення від 27.11.14. Строк дії договору оренди закінчився 27.10.2017 року, позивач не має наміру продовжувати його. Відповідач за первісним позовом не виконує свого обов'язку щодо повернення орендованого майна.

Крім того, фізична особа-підприємець Семенець Альона Іванівна звернулась до господарського суду Сумської області з зустрічним позовом, в якому просила суд визнати за нею право користування приміщенням, на умовах, визначених договором оренди, шляхом визнання договору оренди продовженим на той самий строк на тих самих умовах, обґрунтовуючи позов наявністю у неї переважного права на пролонгацію договору у зв'язку із відсутністю протягом місяця після закінчення строку дії договору будь-яких заперечень зі сторони Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області щодо продовження договору.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.05.18 зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом.

Рішенням господарського суду Сумської області від 14 травня 2018 року (суддя Резніченко О.Ю.) у даній справі первісний позов задоволено повністю. Зобов'язано фізичну особу-підприємця Семенець Альону Іванівну звільнити приміщення нежитлової будівлі павільйону автобусної зупинки, розташоване за адресою: м. Путивль, вул. Глухівська, загальною площею 13 кв.м та повернути приміщення Путивльській міській раді Путивльського району Сумської області з підписанням акту приймання-передачі. Стягнуто з ФОП Семенець А.І. на користь Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області 1 762,00 грн витрат по сплаті судового збору. В зустрічному позові відмовлено повністю.

Відповідач за первісним позовом - фізична особа-підприємець Семенець Альона Іванівна - із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 14 травня 2018 року у справі №920/120/18 скасувати та прийняте нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Путивльській міській раді Путивльського району Сумської області до фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни про зобов'язання звільнити та повернути в натурі нежитлове приміщення та про задоволення зустрічного позову та визнання за фізичною особою-підприємцем Семенець Альоною Іванівною право користування приміщенням нежитлової будівлі павільйону автобусної зупинки, що розташована по вул. Глухівська, м. Путивль Сумської області, загальною площею 13 кв м під розміщення крамниці, на умовах визначених Договором оренди приміщення від 27.11.14, укладеним між Путивльською міською радою Путивльського району Сумської області та ФОП Семенець А.І., шляхом визнання Договору оренди приміщення від 27.11.14, продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Стягнути з позивача за первісним позовом судові витрати в сумі 20 168,00 грн, які складаються зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги та 13 120, 00 грн - за допомогу адвоката. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, на думку відповідача за первісним позовом, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, судом не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильно застосовані норми матеріального права.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом на рішення господарського суду Сумської області від 14 травня 2018 року у справі №920/120/18.

Ухвалою суду від 10.07.2018 року призначено справу №920/120/18 до розгляду на 16 серпня 2018 року на 10:00 год.

Судове засідання за клопотанням сторін вирішено проводити в режимі відеоконференції.

Через канцелярію суду відповідач за первісним позовом надав клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, яке задоволено та долучено докази.

У задоволенні клопотання про витребування у позивача за первісним позовом документів, що посвідчують право власності на спірну будівлю відмовити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вислухавши учасників справи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2018 між позивачем за первісним позовом та ФОП Зуєвою А.І. (відповідно до свідоцтва про шлюб від 08.05.2018 прізвище змінено на Семенець А.І.) був укладений договір оренди нежитлового приміщення (Договір), за умовами якого позивач за первісним позовом передав відповідачу за первісним позовом у строкове платне користування приміщення нежитлової будівлі павільйону автобусної зупинки, розташоване за адресою: м. Путивль, вул. Куйбишева, загальною площею 13 кв. м. Строк дії договору встановлений до 27.10.2017.

Сторони 22.06.2017 внесли зміни до Договору, змінивши назву вулиці на нову назву - вулиця Глухівська.

Відповідно до п.9.3 Договору сторони визначили однією із підстав припинення дії договору закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідач за первісним позовом 11.10.2017 надіслав позивачу за первісним позовом заяву про продовження строку дії договору на два роки одинадцять місяців.

У зв'язку з неотриманням відповіді відповідач знову надіслав позивачу листа від 10.11.2017 з проханням продовжити строк дії договору на два роки одинадцять місяців.

На засіданні 33 сесії Путивльської міської ради 02.11.2017 розглядалося питання щодо оренди приміщення відповідачем за первісним позовом. Як вбачається із поданого позивачем за первісним позовом письмового доказу - протоколу засідання 33 сесії Путивльської міської ради - було вирішено зняти питання з розгляду та направити на доопрацювання у зв'язку із не дотриманням відповідачем за первісним позовом належного санітарного стану орендованого приміщення та відкриттям там торгівельної точки.

Відповідач за первісним позовом 03.11.2017 був повідомлений позивачем за первісним позовом про прийняте рішення, що підтверджується письмовим доказом - листом позивача за первісним позовом № 2023 від 03.11.2017.

Відповідно до протоколу засідання Путивльської міської ради від 01.12.2017 рішення з питання продовження договору оренди не було прийнято.

Тому, 04.12.2017 позивач за первісним позовом надіслав відповідачу за первісним позовом лист №2123 про повернення орендованого приміщення відповідно до умов договору.

19.12.2017 відповідач за первісним позовом надіслав позивачу за первісним позовом лист № 5, в якому повідомив про відсутність підстав для повернення орендованого майна у зв'язку із тим, що при відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору заперечень від позивача за первісним позовом, відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди є продовженим на два роки одинадцять місяців.

26.12.2017 позивач за первісним позовом знову надіслав вимогу відповідачу за первісним позовом про звільнення орендованого приміщення (письмовий доказ - лист № 2248) , але відповідач за первісним позовом приміщення не звільнив.

Позивач за первісним позовом вважає дії відповідача за первісним позовом неправомірними у зв'язку із тим, що умовами договору та особливим правовим регулюванням відносин з оренди комунального майна не передбачено автоматичного поновлення договору оренди, а лише надано переважне право орендарю на укладення договору на новий строк у разі проведення відповідного конкурсу.

Суд першої інстанції погодився з такою позицією Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, керуючись статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майн, де встановлено правило, згідно якого у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. В той же час у договорі оренди, укладеному між сторонами, не передбачено можливості автоматичної пролонгації договору.

Обов'язковою умовою продовження строку дії договору оренди за ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є відсутність будь-яких заперечень орендаря протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

Однак, колегія суддів зазначає, що 03.11.2017 Путивльська міська рада надіслала лист ФОП Семенець А.І. про наявність зауважень щодо виконання ним умов договору оренди та зняття питання з розгляду Путивльської міської ради (орендодавця). В той же час договором оренди встановлено переважне право орендаря, який виконував належним чином свої обов'язки за договором, на укладення договору оренди на новий термін у випадку проведення позивачем за первісним позовом конкурсу на оренду .майна (пункти 2.1,9.4 договору оренди). Переважне право орендаря передбачено ч.3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Загальні умови виконання зобов'язання, встановлені ст.526 ЦК України, надають перевагу саме умовам договору при визначенні порядку виконання зобов'язання. Тому суд, за відсутності погодження у договорі права орендаря на автоматичну пролонгацію строку його дії та наявності заперечень позивача за первісним позовом щодо продовження строку дії договору, приходить до висновку про неможливість застосування до правовідносин сторін частини 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Також, судом беруться до уваги факти, викладені позивачем за первісним позовом щодо відсутності наміру на передання в оренду майна за договором з огляду на звернення мешканців міста про незручність розташування крамниці в павільйоні автобусної зупинки (письмові докази - заяви мешканців міста на ім'я міського голови). Тому відсутні також підстави для застосування положень ч.3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та визнання за відповідачем за первісним позовом переважного права на укладення договору оренди на новий строк. На підставі викладеного суд дійшов висновку про припинення строку дії договору оренди 27.10.2017. Наслідки припинення договору визначені сторонами у п.2.2 договору, а саме - орендар зобов'язаний у разі припинення договору оренди повернути орендодавцеві об'єкт оренди. Порядок повернення об'єкта оренди встановлений п.п.5.8-5.10 договору. Об'єкт оренди вважається повернутим з моменту підписання акту приймания-передачі.

Проте, з позицією господарського суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 764 Цивільного кодексу України передбачає можливість поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та. по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Також ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.

Наведена норма Закону визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Вважаю, що істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах місячного строку після закінчення терміну дії договору, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов'язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди.

Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив про те, що 03.11.2017 позивач за первісним позовом надіслав лист відповідачу за первісним позовом про наявність зауважень щодо виконання ним умов договору оренди та зняття питання з розгляду Путивльської міської ради (орендодавця).

Апелянт зазначає, що вказаний лист відповідачем за первісним позовом отримано не було, а наданий на дослідження в господарському суді лист в.о.міського голови Гаврильчук К.М. від 03.11.2017 №2023 не містить наміру припинити в майбутньому договірні відносини, або заяву (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору, а містить наступне: «На Ваш лист щодо продовження терміну дії договору оренди нежитлової будівлі павільйону автобусної зупинки з торгівельним кіоском, загальною площею 13 м, розташованого за адресою: вул. Глухівська, 4а, м. Путивль, Сумської області від 27.11.2014 року строком на два роки одинадцять місяців Путивльська міська рада повідомляє, що дане питання знято з розгляду сесії 02.11.2017 р. у зв'язку з зауваженнями щодо торгівлі в нічний час. Для вирішення питання Вам необхідно надати роз'яснення в усному вигляді щодо торгівлі.»

Окрім того, про відсутність наміру припинити договірні відносини свідчить і протокол засідання 33 сесії від 02 листопада 2017 року, згідно якого при розгляді питання про нежитлове вбудоване приміщення, що знаходиться за адресою: м. Путивль, вул.Глухівська, 4 а, міська рада прийняла рішення зняти питання з розгляду та направити на доопрацювання.

Згідно протоколу засідання 34 сесії Путивльської міської ради від 01 грудня 2017 року, при розгляді питання про звернення Семенець А.І. міська рада не прийняла рішення щодо не продовження орендних відносин.

Разом з тим, на думку колегії суддів, висновки, яких дійшов господарський суд першої інстанції, суперечать положенням ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", яка визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу, у зв'язку з чим пропозиція про зміну умов договору оренди суперечить умовам ч. 2 ст. 17 зазначеного Закону. На підставі чого, рішення суду в частині задоволення первісного позову підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Стосовно зустрічного позову про визнання за ФОП Семенець А.І. права користування приміщенням, на умовах, визначених договором оренди, шляхом визнання договору оренди продовженим на той самий строк на тих самих умовах, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8.1 Договору сторони визначили, що термін оренди складає два роки одинадцять місяців, так Договір діяв до 27.10.2017 року.

Як уже зазначалось вище, 11.10.2017 року ФОП Семенець А.І. звернулась до орендодавця з заявою, в якій просила продовжити термін дії Договору ще на 2 роки 11 місяців. Про наслідки розгляду даного звернення її повідомлено не було.

У зв'язку з чим, вона 10.11.2017 повторно звернулась до орендодавця з заявою, в якій просила продовжити термін дії Договору на 2 роки 11 місяців.

15 грудня 2017 р. відповідачу за первісним позовом надійшов лист міського голови Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області Волкова В.В. від 07.12.2017 №2137 з проханням звільнити орендоване приміщення павільйону автобусної зупинки у зв'язку з закінченням терміну дії договору оренди 27.10.2017 року та звернутися до Путивльської міської ради для складання акту здачі-приймання приміщення у строки та порядку визначеними договором оренди даного приміщення.

Господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову і зазначив, що судом встановлена наявність заперечень відповідача за зустрічним позовом, викладених у листі № 2023 від 03.11.2017 щодо продовження строку дії Договору. Однак обов'язковою умовою для застосування ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є відсутність заперечень зі сторони орендодавця.

Тому застосування прямої вказівки ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" без визначення права на автоматичне продовження оренди в договорі в якості істотної умови не є можливим.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог за зустрічним позовом та відмовив у його задоволенні в повному обсязі.

З таким висновком місцевого господарського суду не погоджується судова колегія і зазначає, що згідно з ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно із ч.1 ст.17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У даному випадку, Договір оренди було укладено на строк до 27.10.2017 року.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 ст.17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно із ч. 3 ст.17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

У разі, якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Тобто, в разі відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця з моменту закінчення договору оренди чи повідомлення про намір змінити умови оренди (в той же строк) і за умови, що орендар продовжує користуватись майном, відповідні обставини свідчать про взаємне погодження сторонами подальших орендних відносин на тих самих умовах, що передбачає пролонгацію договору на той самий строк.

У разі, якщо орендодавець виявив намір припинити орендні відносини з орендарем взагалі чи на існуючих умовах, про що мав протягом місяця надіслати орендарю відповідне повідомлення, за умови, що майно повторно здається в оренду. Орендар поряд з іншими особами має право повторно взяти участь в конкурсі і має переважне право укладення договору оренди на новий термін, за інших рівних умов.

Відповідно до ч. 3 ст.17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" про переважне право застосовується в разі припинення договору оренди шляхом надіслання орендодавцем відповідного повідомлення орендарю.

Згідно із ч.2 ст.17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, відповідно для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Згідно з ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

По закінченню місячного строку для заперечень (до 28 листопада 2017 р.) проти продовження Договору оренди на адресу орендаря орендодавцем не надсилалось відповідних заперечень, про намір використовувати майно для власних потреб орендаря завчасно повідомлено не було.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що зустрічний позов ФОП Семенець А.І. про визнання за нею права користування приміщенням нежитлової будівлі павільйону автобусної зупинки, що розташоване по вул. Глухівській (Куйбишева) в м. Путивль Сумської області, загальною площею 13 м , під розміщення крамниці, на умовах, визначених Договором оренди приміщення від 27.11.2014 року, укладеного між Путивльською міською радою Путивльського району Сумської області та ФОП Семенець А.І. шляхом визнання Договору оренди приміщення від 27.11.2014 року, продовженим на той самий строк і на тих самих умовах - підлягає задоволенню.

У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення зустрічного позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Так, згідно зі статтями 73, 74, Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, тому дійшов передчасних висновків, у зв'язку з чим, рішення господарського суду Сумської області від 14.05.2018 у справі № 920/120/18 підлягає скасуванню з прийняття нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Окрім того, апелянт просить стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати за надання професійної правничої допомоги.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При розгляді питання щодо віднесення вказаної суми витрат на оплату послуг адвоката у судові витрати у даній справі, судом враховано пункт 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» стосовно того, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій, а у разі неподання відповідних документів - у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 13120 грн на оплату послуг адвоката заявлені ФОП Семенець А.І., оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів, вона звернулась за послугами до адвоката Міненка С.А.

Про що свідчать наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги №402 від 26.03.2018 року; детальні розрахунки суми судових витрат, понесених у суді першої та апеляційної інстанції у зв'язку з розглядом справи на суму 13120 грн, а також актом виконаних робіт та розрахунком судових витрат на професійну правничу допомогу згідно договору №402 про надання правової допомоги від 26.03.2018 року (на суму 6720 грн від 17.05.2018 - у суді першої інстанції та на суму 6400 грн від 06.06.2018 року - у суді апеляційної інстанції, всього 13120 грн).

Враховуючи вищенаведені документи, суд вважає співмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката.

Окрім того, заявником апеляційної скарги внесено й суму судового збору в розмірі 1762 грн за подання зустрічного позову і в розмірі 5286 грн - за подання апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до вимог ст. 123, 126 ГПК України, у сумі 13120 грн.

Отже, розмір судових витрат становить 20 168 грн., які складаються зі сплати судового збору пов'язаного з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій в загальній сумі 7 048 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, пов'язані з правничою допомогою адвоката пов'язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій 13 120 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 123, 126, 254, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом - фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 14.05.18 у справі №920/120/18 скасувати, прийняти нове рішення.

У задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов задовольнити повністю.

Стягнути з позивача за первісним позовом - Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області (юридична адреса: 41500, вул. Князя Володимира, 50, м. Путивль, Сумської обл., ідентифікаційний код юридичної особи 04058083) на користь відповідача за первісним позовом - фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни (юридична адреса: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витати в загальній сумі 20 168 грн, які складаються зі сплати судового збору, пов'язаного з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанції в загальній сумі 7 048 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 120 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до вимог статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 21.08.2018 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.