Справа № 909/349/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2018 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/349/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Долина-Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Долина" про відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єкта господарювання.

ТЗОВ фірма "Долина-Сервіс" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача - ТЗОВ "Нова Долина" із такою позовною вимогою: відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів ТЗОВ фірма "Долина Сервіс" шляхом зобов'язання ТЗОВ "Нова Долина" до виконання умов Договору від 01 вересня 2016 р. про організацію технічного обслуговування та утримання житлових будинків і прибудинкових територій у новій редакції, що укладений між ТЗОВ фірма "Долина Сервіс" та КП "Управління комунального майна" Долинської міської ради в частині надання послуг з утримання будинків: вул. Чорновола 2, 4, 10, 12, 18; вул. С. Бандери 3, 5, 7, 9; просп. Незалежності 4, 8, 8А, 10, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 25, 27; вул. Обліски 8, 10, 12, 18, 18А, 20Б, 22, 24, 34, 117, 117А, 117В; Лаврищева (Полуванки) 30; вул. Грушевського 1, 1А, 1Б, 3А, 2, 6, 8, 10, 15, 21, 23, 16А, 18Б, 28, 30, 32; вул. Б. Хмельницького 13, 19; вул. Пушкіна 1, 2, 3, 4, 4А, 5, 7; вул. Довбуша 2, 2А, 4, 4А.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТЗОВ фірма "Долина-Сервіс" зазначає, що відповідач в односторонньому порядку припинив договір від 01 вересня 2016 р., що був укладений між позивачем та КП "Управління комунального майна".

03 травня 2018 р., суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, а підготовче засідання призначив на 24 травня 2018 р.

21 травня 2018 р., до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він виклав свої заперечення щодо позовних вимог. Так, ТЗОВ "Нова Долина" зазначає, що здійснює управляння та утримання зазначених у позовній заяві житлових будинків на підставі відповідного договору, укладеного на конкурсній основі із їх управителем згідно з вимогами Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Крім того, відповідач вважає, що не міг припинити дію договору від 01 вересня 2016 р. оскільки не був його стороною.

24 травня 2018 р., суд оголосив в підготовчому засіданні перерву до 07 червня 2018 р., однак в цей день судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Ткаченко І. В. у відпустці.

Ухвалою від 14 червня 2018 р. підготовче засідання суд призначив на 10 липня 2018 р.

10 липня 2018 р., підготовче провадження у справі суд закрив, а розгляд справи по суті призначив на 09 серпня 2018 р.

09 серпня 2018 р., суд оголосив в засіданні перерву до 15 серпня 2018 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд

в с т а н о в и в:

ТЗОВ фірма "Долина-Сервіс" надавало послуги з утримання житлових будинків і прибудинкових територій у м. Долина, Івано-Франківської області.

Правовою підставою надання таких послуг був договір від 03 грудня 2012 р. № 3/12/2012, укладений між ТЗОВ фірма "Долина-Сервіс" та КП "Житлово-експлуатаційна організація" Долинської міської ради та відповідні додатки до цього Договору, в т. ч. Додаток № 5 від 01 вересня 2016 р. - договір про організацію технічного обслуговування на утримання житлових будинків і прибудинкових територій (нова редакція).

Перелік житлових будинків, що прийняв на баланс позивач був визначений в Акті від 31 грудня 2012 р. (Додаток № 1 до Договору від 03 грудня 2012 р.).

24 травня 2017 р., відповідач надіслав позивачу лист № 42 із вимогою припинити обслуговування на нарахування за послуги з утримання житлових будинків, що перебували на балансі позивача на підставі зазначеного вище Договору та повідомив, що ТЗОВ "Нова Долина" стало управителем таких будинків. До цієї вимоги була долучена копія договору від 24 травня 2017 р. № 97, укладеного між ТЗОВ "Нова Долина" та співвласниками будинків в особі уповноваженою рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради № 105 від 19 травня 2017 р. представника органу місцевого самоврядування ОСОБА_4

Відповідно до умов договору від 24 травня 2017 р. № 97, ТЗОВ "Нова Долина" зобов'язалось надавати послуги з організації утримання спільної сумісної власності власників житлових будинків і нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку (будинках) згідно з додатком 1 до Договору. Загальні відомості про об'єкт зазначаються в додатку № 2 (акт прийому-передачі об'єкта в управління) до цього Договору.

Вважаючи, що відповідач в односторонньому порядку припинив дію договору від 01 вересня 2016 р., на підставі якого позивач надавав послуги з утримання спірних житлових будинків, та, що був укладений між позивачем та КП "Управління комунального майна", позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Предметом даного позову є вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єкта господарювання шляхом зобов'язання особи виконати умови договору, стороною якого вона не є.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Як визначено в ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

В ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Із аналізу наведених норм вбачається, що договір від 01 вересня 2016 р. (Додаток № 5 до договору від 03 грудня 2012 р. № 3/12/2012), як домовленість його сторін - ТЗОВ фірма "Долина-Сервіс" та КП "Управління комунального майна" Долинської міської ради, не може породжувати у третьої особи - ТЗОВ "Нова Долина" обов'язки, зокрема, щодо виконання умов цього договору, так і прав щодо його припинення (розірвання).

Крім того, лист відповідача до позивача від 24 травня 2017 р. не може бути обставиною, що припиняє правовідносини між позивачем та КП "Управління комунального майна" Долинської міської ради.

Обставини правомірності припинення (розірвання) договору від 01 вересня 2016 р. як і правомірності укладення договору від 24 травня 2017 р. № 97 з боку замовника (замовників) послуг за цими договорами суд не досліджує в межах даної справи з огляду на положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Питання ж залучення до участі у справі співвідповідача чи заміна неналежного відповідача, судом в порядку ст. 48 ГПК України не вирішувалось, оскільки такі процесуальні дії вчиняються судом виключно за відповідним клопотанням позивача у визначені цією статтею строки.

Водночас, щодо обраного позивачем способу захисту слід зазначити також таке.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист та звертаючись до суду, позивач вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб захисту.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватися від тих наданих йому законом прав, які були об'єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Водночас, перевірка відповідності цього способу допущеному порушенню і меті здійснення судового розгляду є обов'язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право, так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Резолютивна частина судового рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог, зокрема конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Правильно обраний спосіб захисту порушеного права повинен, з однієї сторони, відповідати за своєю правовою природою суті спірних правовідносин, а з іншої - передбачати конкретний механізм захисту порушеного права, тобто мати відображення в сформульованих відповідним чином позовних вимогах, які дадуть змогу безумовно виконати таке рішення у разі задоволення судом вимог. Проте, позивачем необґрунтовано, яким чином обраний ним спосіб захисту - відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єкта господарювання шляхом зобов'язання відповідача виконати умови договору, стороною якого він не є, зможе забезпечити реальний та ефективний захист його порушеного права (інтересу) та не визначено механізм реалізації (виконання) рішення, у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Оскільки відповідач не є стороною договору від 03 грудня 2012 р., у нього не виникло жодних зобов'язань стосовно позивача на підставі цього договору, відтак, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Судові витрати позивача, що складаються із витрат по сплаті судового збору, витрат на правову допомогу, поштових та дорожніх витрат, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, суд покладає на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

у позові товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Долина-Сервіс" (77502, Івано-Франківська обл., м. Долина, вул. Івана Франка, буд. 19) до товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Долина" (77500, Івано-Франківська обл., м. Долина, вул. Чорновола, буд. 10) про відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єкта господарювання - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Ткаченко І. В.

Повне рішення складено 23 серпня 2018 р.