КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2018 р. Справа№ 911/1078/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання - Бовсунівської Л.О.

представників

від позивача Кричевський В.В.

від відповідача Герасько В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київобленерго", в особі Білоцерківського районного підрозділу

на ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2018 по справі №911/1078/18 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київобленерго", в особі Білоцерківського районного підрозділу

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ"

про стягнення боргу за електроенергію, -

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "Київобленерго", в особі Білоцерківського районного підрозділу, звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням грошових зобов'язань відповідачем за договором №8797/49 від 19.01.20014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.07.2018.

07 червня 2018 року, через канцелярію господарського суду Київської області, від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, яке знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85 та грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку відповідача №805 в ПАТ "Державний ощадний банк України" у межах суми 3446722,77 грн.

Обґрунтовуючи заяву, позивач посилається на те, що в добровільному порядку позивачу не вдалось врегулювати майновий спір з відповідачем, який знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не бажає повертати борг. Крім того, будь-який час має можливість відчужити належне йому майно або витратити грошові кошти, що призведе до ускладнення або неможливості виконання рішення суду в майбутньому. Таким чином, позивач вважає за необхідне вжити відповідні заходи забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.06.2018 відмовлено в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" про забезпечення позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зазначеної скарги, виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2018 скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає про існування заборгованості у відповідача за постачання електроенергії, яка щомісяця збільшується. Проте, відповідач ухиляється від сплати заборгованості. Крім того, зазначає про існування великої кількості виконавчих проваджень, за якими з відповідача стягуються кошти.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 13.08.2018.

В судове засідання 13.08.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 13.08.2018 відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, який долучено судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 137 цього Кодексу, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Таким чином, з урахуванням загальних вимог, встановлених ст. є 73 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно зі ст. 137 названого Кодексу позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, в зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як зазначає заявник, відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не бажає повертати борг. Крім того, у будь-який час має можливість відчужити належне йому майно або витратити грошові кошти, що призведе до ускладнення або неможливості виконання рішення суду в майбутньому

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

При цьому, припущення і посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання виконавчих дій/виконання судового рішення не є підставою для задоволення вказаної заяви.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136-140, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго", в особі Білоцерківського районного підрозділу, на ухвалу господарського суду Київської області від 15.06.2018 по справі №911/1078/18 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 15.06.2018 по справі №911/1078/18 залишити без змін.

2. Матеріали оскарження ухвали господарського суду Київської області від 15.06.2018 по справі №911/1078/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.08.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Л.Г. Смірнова

М.Г. Чорногуз