ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1858/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Гнатенко К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Х/о, м. Харків
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування", м. Харків
про стягнення 11862,03 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 2269/01-22-16 від 18.06.2018 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" про стягнення шкоди в розмірі 11862,03 грн., заподіяної внаслідок недоотримання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 06.08.2018 року.

В судовому засіданні 06.08.2018 року оголошено перерву до 20.08.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.08.2018 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 22729), в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду дозволу на викиди забруднюючих речовин від 20.03.2011 року, який на його думку втратив чинність. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не доведено, що в період з 15.02.2014 року по 16.02.2015 року спірні об`єкти потребували дозволу на викиди забруднюючих речовин. Також відповідач зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки останній посилається на стягнення шкоди, спричиненої у період з 15.02.2014 року по 16.02.2015 року, у зв`язку з чим трирічний строк позовної давності є пропущеним.

Представник позивача в судовому засіданні 20.08.2018 року підтримав позовні вимоги, посилаючись на те, що в період з 15.02.2017 по 28.02.2017 року Державною екологічною інспекцією у Харківській області було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з двигунобудування та встановлено, що до 16.02.2015 року відповідач здійснював наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням ст.ст. 10, 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря, про що було складено відповідний акт. Також позивач стверджує, що вказані обставини призвели до заподіяння шкоди державі в розмірі 11862,03 грн.

Представник відповідача в судове засідання 20.08.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Як вбачається з поштового повідомлення про направлення відповідачу копії ухвали-повідомлення від 06.08.2018 року, остання була вручена представнику за довіреністю 10.08.2018 року.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

В період з 15.02.2017 по 28.02.2017 року Державною екологічною інспекцією у

Харківській області (позивач) на підставі ст. 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст. 4,5,7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та наказу від 06.02.2017 № 44/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з двигунобудування (відповідач), який зареєстрований та здійснює діяльність за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13.

За результатами даної перевірки позивачем складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами 44/01-04/03-09 від 28.02.2017 року, який підписаний в.о. генерального директора ДП ХКБД ОСОБА_2

Відповідно до вказаного акту та наданих під час перевірки документів дозвільного характеру позивачем було встановлено, що на ДП ХКБД у 2014 році проведена інвентаризація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та розроблені матеріали, в яких обґрунтовуються обсяги викидів.

Згідно зазначених матеріалів за відповідачем налічується 41 джерело (40 організованих та 8 неорганізованих) та ПГОУ-5.

Позивач вказує на те, що під час перевірки встановлено, що джерела викидів №№3,7 -16,2432-35,41 демонтовані або не експлуатуються відповідачем.

Крім того, як зазначає позивач у відповідача в наявності дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № -1760 від 17.02.2015, терміном дії - необмежений. Попередній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № 254/1634/00/02 від 20.03.2001 втратив чинність із врахуванням листів-приписів у 2008 році.

Таким чином позивач вказує на те, що до 16.02.2015 року відповідачем здійснювалися наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням ст.ст. 10, 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря.

Про факт здійснення викидів за відсутності дозволу свідчить лист ДП ХКБД від 27.02.2017 року за №138 відповідно до якого вбачається, що у виробництві з 2008 року була задіяна лише частина викидів, які працювали зі значним зниженням потужності.

01.03.2017 року з метою усунення порушень природоохоронного законодавства виявлених під час здійснення планового заходу позивачем направлено на адресу відповідача припис № 10/03-09, пунктом 3 якого було зобовязано надати на адресу Інспекції довідку про часи роботи технологічного обладнання, від якого здійснювались викиди в атмосферне повітря за період роботи без дозволу (з 15.02.2014 по 16.02.2015).

Відповідач листом від 13.03.2017 року за № 168 надав довідку про часи роботи обладнання ДП ХКБД у період з 14.02.2015 по 16.02.2015.

За наслідками виявлених порушень природоохоронного законодавства державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області складено протокол про адміністративне правопорушення № 000076 від 01.03.2017 року та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення № 11/03-09 від 01.03.2017 року, згідно яких інженера 1 категорії ДП ХКБД - ОСОБА_3, було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн.

Вказаний штраф сплачено у добровільному порядку згідно квитанції від 06.03.2017.

В звязку з виявленими порушеннями, позивачем з урахуванням часу роботи технологічного обладнання та норм передбачених Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 № 639, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 січня 2009 р. за № 48/16064 (із змінами) розраховано суму збитку, завданого державі порушенням повітря охоронного законодавства та предявлено претензію № 71 від 04.04.2017 року, щодо добровільного відшкодування збитку в розмірі 11862,03 грн., яку було направлено на адресу ДП ХКБД.

Після отримання вказаної претензії із розрахунком розміру шкоди (повідомлення про вручення поштового відправлення № 800), вимоги даної претензії не були добровільно виконані відповідачем.

Відповідач листом від 06.11.2017 №516 повідомив позивача, що штраф не може сплатити у звязку із фінансовими труднощами ( арк. спр.29).

Враховуючи те, що у відповідача в період з 14.02.2014 року по 16.02.2015 року дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами був відсутній, що підтверджується актом перевірки № 44/01-04/03-09, позивачем було здійснено розрахунок шкоди, завданої державі, який становить 11862,03 грн.

Враховуючи те, що відповідачем відповідна шкода в розмірі 11862,03 грн. сплачена не була, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись те, що позивачем не надано до суду дозволу на викиди забруднюючих речовин від 20.03.2011 року, який на його думку втратив чинність. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не доведено, що в період з 15.02.2014 року по 16.02.2015 року спірні об`єкти потребували дозволу на викиди забруднюючих речовин. Також відповідач зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки останній посилається на стягнення шкоди, спричиненої у період з 15.02.2014 року по 16.02.2015 року, у зв`язку з чим трирічний строк позовної давності є пропущеним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відносини в галузі шкоди заподіяної державі внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Законом України "Про охорону атмосферного повітря" та нормами ЦК України.

Щодо заперечень відповідача стосовно відсутності в матеріалах справи підтвердження втрати чинності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № 254/1634/00/02 від 20.03.2001 року, суд зазначає наступне.

Інформацію про строк дії дозволу від 20.03.2001 року №254/1634/00/02 відповідачем було викладено у листі від 27.02.2017 року за №138 (а.с. 21), який підписаний керівником ДП Харківське конструкторське бюро з двигунобудування та скріплений печаткою підприємства.

Окрім цього аналогічна інформація викладена у акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 44/01-04/03-09 від 28.02.2017 року.

Будь-які зауваження стосовно фактів викладених у акті № 44/01-04/03-09 від 28.02.2017 року в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відповідні твердження відповідача щодо чинності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № 254/1634/00/02 від 20.03.2001 року є безпідставними.

Щодо тверджень відповідача, стосовно того, що позивачем не доведено, що спірні об єкти у період з 15.02.2014 по 16.02.2015 потребували дозволу на викиди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" ( в редакції закону, яка діяла на час спірних правовідносин) підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Частиною ч. 5 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Крім того порядок видачі дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами або відмови в їх видачі, переоформлення, анулювання таких дозволів регулюється Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. №202 Порядком проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи (далі - Порядок №202) та затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 09.03.2006 №108 Інструкцією про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців (далі - Інструкція №108).

На підставі викладеного вбачається, що така діяльність відповідача потребувала отриманню дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, у зв`язку з чим твердження відповідача є безпідставними

Стосовно розміру шкоди, яка була розрахована позивачем до стягнення з відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону; перевищенні обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря несуть відповідальність згідно з законом.

Стаття 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачає, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Державна екологічна інспекція у Харківській області є органом державної виконавчої влади, уповноваженим державою здійснювати функції щодо відшкодування у судовому порядку втрат і збитків, завданих унаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Порядок визначення та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади встановлений Методикою №639.

Як вже було зазначено вище, згідно з пп. 2.1.2 п. 2.1 Методики №639 наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Пункт 2.2. Методики №639 в редакції, чинній на день проведення позивачем перевірки відповідача, передбачав, що факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Відповідно до п. 2.7.1 п. 2.7 Методики №639 розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються, зокрема, у викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно з п. 3.6 Методики №639 розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Отже, стягнення збитків за наднормативні викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, майнової шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та шкодою і вини особи, яка завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного суду від 17.04.2018 року по справі № 909/285/16.

У даному випадку відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідних дозволів спеціально уповноваженого на те органу виконавчої влади на такі викиди і тим самим порушував Закон України "Про охорону атмосферного повітря", тобто діяв протиправно і шкідливо.

Факт наднормативного викиду відповідачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на такі викиди належним чином встановлений проведеною позивачем перевіркою, підтверджується матеріалами справи.

Відповідач не довів відсутності своєї вини у заподіянні шкоди наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферу від його котлів у період з 15.02.2014 року по 16.02.2015 року.

Відтак неправомірність поведінки відповідача, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною шкодою та вина відповідача у заподіянні шкоди є доведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу; безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди та вини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 11862,03 грн. шкоди.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, предметом вказаного спору є стягнення шкоди заподіяної державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин атмосферне повітря у період з 15.02.2014 по 16.02.2015 на підставі претензії № 71 від 04.04.2017, предявленої на підставі акту перевірки № 44/01-04/03-09 від 28.02.2017 року.

Таким чином, позивач дізнався про порушення свого права лише у лютому 2017 року (момент підписання акту перевірки), що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, тобто позивачем не порушено строки позовної давності.

Крім того, відповідно до п.1.9 Розяснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (із змінами, внесеними згідно з Роз'ясненням Вищого господарського суду № 04-5/609 від 31.05.2002, Рекомендаціями Вищого господарського суду № 04-5/1429 від 18.11.2003 № 04-06/44 від 25.03.2009), перебіг строку позовної давності у спорах, пов'язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.06.2018 року по справі № 910/10452/17.

Так, факт наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря у період з 15.02.2014 по 16.02.2015 встановлено Інспекцією 28.02.2017 року, а позовна заява від 23.06.2018 року за № 2364/01-22/12-16 подана до господарського суду Харківської області 09.07.2018 року, тобто строк позовної давності тривалістю три роки на момент предявлення позову Інспекцією не порушено.

На підставі викладеного та враховуючи, що раніше позивачем не перевірялася діяльність відповідача, інспекцією не пропущено строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, що виключає можливість задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; статтями 51, 68 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", статтями 10, 11, 34 ЗУ "Про атмосферне повітря", ст.ст. 256, 261, 1166 Цивільного кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Харківській області (код ЄДРПОУ 37999518) до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" (код ЄДРПОУ 14313582) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" (61001, м. Харків, вул. Морозова, 13, код ЄДРПОУ 14313582) на користь держави на р/р 0005, УК у Слобідському районі м. Харкова, код ЄДРПОУ 37999680, МФО 899998, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в установі банку - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 11862,03 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" (61001, м. Харків, вул. Морозова, 13, код ЄДРПОУ 14313582) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 1 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 37999518 на р/р 1164, ДКСУ у м. Києві, МФО 820172) 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 23.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_4

922/1858/18