ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018р. Справа №914/883/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача: Міського державного комунального підприємства Розділтеплокомуненерго, м. Новий Розділ, Львівська область,

предмет позову: стягнення 763 744,14 грн.,

підстава позову: невиконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2008 року у справі №24/117 по сплаті основного боргу по договору поставки природного газу №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005 року,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 представник на підставі довіреності №20/18 від 16.04.2018 року,

відповідача: не зявився.

ПРОЦЕС

15.05.2018 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Міського державного комунального підприємства Розділтеплокомуненерго про стягнення 763 744,14 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.06.2018 р.

Ухвала про відкриття провадження отримана позивачем 21.05.2018 року, відповідачем 19.05.2018 року, що підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення. Ухвалами від 13.06.2018 року сторін повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 27.06.2018 року.

27.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 01.08.2018 року.

Ухвала про призначення справи до розгляду по суті отримана позивачем 05.07.2018 року, відповідачем 04.07.2018 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У судове засідання 01.08.2018 року зявився представник позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач явки представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, відсутність клопотань щодо відкладення розгляду справи чи щодо повідомлення поважності причин неявки представника, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 01.08.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІІЯ СТОРІН

Позивач стверджує, що спір виник у звязку з неналежним виконанням відповідачем рішення господарського суду Львівської області від 14.08.2008 року у справі №24/117, яким було стягнуто з відповідача 1 617 963,82 грн. основної суми заборгованості. Відтак, за прострочення виконання грошового зобовязання, враховуючи наявність станом на дату подання позову неоплаченого основного боргу в сумі 1 617 963,82 грн. , позивачем за період травень 2015 року-березень 2018 року нараховано інфляційні втрати в сумі 618 127,14 грн. та за період 12.05.2015 року-11.05.2018 року 3% річних в сумі 145 617,00 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву, інших заяв не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.08.2008 року у справі №24/117 встановлено, що на підставі договору №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005 року, позивач передавав відповідачеві в січні-червні та жовтні 2006 року природний газ на загальну суму 5 239 978,72 грн., що підтверджено актами передачі-приймання від 31.01.2006 р., 28.02.2006 р., 31.03.2006 р., 30.04.2006 р., 31.05.2006 р., 30.06.2006 р. та від 31.10.2006 р., які підписані двома сторонами. У звязку з наявністю заборгованості, судом вирішено стягнути з Міського державного комунального підприємства „Розділтеплокомуненерго на користь Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України 1 617 963,82 грн. основного боргу, 60 000,00 грн. пені, 619 452,10 грн. втрат від інфляції, 107 754,71грн. 3% річних, 25 115,19 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно з розрахунком боргу по договору №06/05-2401 ТЕ-21 заборгованість Міського державного комунального підприємства Розділтеплокомуненерго станом на 31.03.2018 року становить 2 428 376,65 грн., оскільки основна сума боргу в розмірі 1 617 963,82 грн. не сплачена, а також не сплаченими у розмірі, стягнутому рішенням суду у справі №24/117, є пеня, 3% річних, інфляційні втрати, держмито в загальному розмірі 810 412,83 грн.

Докази про сплату відповідачем суми основного боргу, встановленої рішенням у справі №24/117, у матеріалах справи відсутні.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, відповідачем не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Сторонами не заперечується, а рішенням господарського суду Львівської області від 14.08.2008 року у справі №24/117 підтверджено факт прострочення Міським державним комунальним підприємством Розділтеплокомуненерго оплати актів наданого Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України природного газу за період в січні-червні та жовтні 2006 року в межах договору №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005 року. Як зазначалося вище, вказаним рішенням суду стягнуто з Міського державного комунального підприємства „Розділтеплокомуненерго 1 617 963,82 грн. основного боргу.

Докази сплати відповідачем вказаної суми боргу та виконання рішення суду в частині стягнення основної суми боргу у матеріалах справи відсутні, відповідачем жодними доказами не підтверджені, а обставини несплати 1 617 963,82 грн. основного боргу не спростовано та не заперечено.

Так, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Враховуючи наведене, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум відповідно до наведених вище положень, в межах періодів, визначених позивачем, суд зазначає про обґрунтованість вимоги про стягнення 145 616,74 грн. 3% річних, а не 145 617,00 грн., та 529 074,14 грн. інфляційних втрат, а не 618 127, 14 грн., як нарахував позивач. Відтак, 89 053,00 грн. інфляційних втрат і 0,26 грн. 3% річних нараховані безпідставно.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд також враховує, що такі нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"), тоді як з розрахунку позивача вбачається застосування сукупного індексу інфляції.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши доводи позивача, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Судовий збір, сплачений за подання відповідної позовної заяви, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, ст. ст. 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Міського державного комунального підприємства Розділтеплокомуненерго (код ЄДР 30568470, вул. Грушевського, 37, м. Новий Розділ, Львівська область, 81652) на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (код ЄДР 30301827, вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) 145 616,74 грн. 3% річних, 529 074,14 грн. інфляційних втрат, 10 115,79 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні вимоги про стягнення 89 053,00 грн. інфляційних втрат і 0,26 грн. 3% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13.08.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.