ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" серпня 2018 р. Cправа № 902/322/18

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Німенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Коломійця Віталія Юрійовича, смтТростянець

Тростянецького району Вінницької області

до приватного підприємства "ГАЙСИН-М'ЯСОКОМБІНАТ", м.Гайсин Гайсинського району Вінницької області

про стягнення 124795,04 грн заборгованості згідно договору поставки

представники сторін правом участі в судовому засіданні не скористалися

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Вінницької області 20.06.2018 надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Коломійця Віталія Юрійовича про стягнення з приватного підприємства "ГАЙСИН-М'ЯСОКОМБІНАТ" 124795,04 грн заборгованості, нарахованої з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №01/03 від 01.03.2017, з яких: 98334,10 грн - основний борг, 11954,46 грн - пеня, 11238,10 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, та 3% річних від суми основного боргу в розмірі 3268,38 грн.

Ухвалою суду від 25.06.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/322/18; розгляд справи №902/322/18 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначити на 02.08.2018.

Сторони правом участі в судовому засіданні 02.08.2018 не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином ухвалою суду від 25.06.2018, яка була вручена останнім, що підтверджується підписами їх представників від 29.06.2018 та від 04.07.2018 на поштових повідомленнях.

02.08.2018 до суду надійшло клопотання представника фізичної особи-підприємця Коломійця Віталія Юрійовича - Савишена Олексія Борисовича б/н від 02.08.2018 про розгляд справи по суті без участі позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення представників сторін належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, слід зазначити, що будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Окрім того суд зважає на положення ст. 248 ГПК України, яка встановлює строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв'язку з вищезазначеним, справа №902/322/18 розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне (а.с.12).

01.03.2017 між фізичною особою-підприємцем Коломійцем Віталієм Юрійовичем (постачальник) та приватним підприємством "ГАЙСИН-М'ЯСОКОМБІНАТ" (покупець) було укладено договір поставки №01/03.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник протягом дії цього договору зобов'язується за замовленням покупця представляти та передавати у власність сільськогосподарську продукцію тваринного походження, що на далі іменується товар по договірним цінам на день поставки з додатком на додану вартість.

Згідно п.1.2. договору кількість, асортимент та вартість товару вказуються та підписуються сторонами в товаросупроводжуючих документах.

Ціна товару фіксується у видатковій накладній на момент реалізації, є остаточною і не може бути змінена (п.3.1. договору).

Згідно п.п.4.1., 4.2. договору, розрахунки за цим договором проводяться покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Платежі покупця за договором вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі загальної вартості товару на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п.5.2. договору, постачальник для приймання товару покупцем зобов'язаний надати документи, які зазначені в п.2.1 договору.

Згідно п.6.2. договору, постачальник за несвоєчасну поставку товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від суми недопоставленого чи неякісного товару за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017, а в частині зобов'язань за договором, які є не виконаними на зазначену дату - до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на протязі дії договору постачальником було здійснено п'ять поставок товару, які передбачені п.1.1. договору, а саме:

- згідно товарно-транспортної накладної №1/04 від 04.04.2017 постачальником було поставлено товар на суму 217640,40 грн (а.с.19);

- згідно товарно-транспортної накладної №2/04 від 25.04.2017 постачальником було поставлено товар на суму 91815,60 грн (а.с.20);

- згідно товарно-транспортної накладної №3/04 від 26.04.2017 постачальником було поставлено товар на суму 81141,00 грн (а.с.21);

- згідно товарно-транспортної накладної №4/04 від 27.04.2017 постачальником було поставлено товар на суму 104442,00 грн (а.с.22);

- згідно товарно-транспортної накладної №5/05 від 16.05.2017 постачальником було поставлено товар на суму 127295,10 грн (а.с.23);

Таким чином, позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 622334,10 грн. Однак, відповідачем було оплачено лише суму 524000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку №2 з 01.03.2017 до 15.06.2018 (а.с.24).

Таким чином, основний борг за договором поставки №01/03 від 01.03.2017 станом на 14.06.2018 складає 98334,10 грн (622334,10-524000,00=98334,10).

Також, в матеріалах справи міститься претензія б/н від 24.05.2018 (а.с.31) адресована відповідачу, якою позивач вимагав сплатити борг за поставлений товар в сумі 98334,10 грн.

Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, розрахунків за поставлений товар не провів, що стало підставою звернення ФОП Коломійця В.Ю з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов'язання за договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд, перевіривши розрахунок суми боргу, прийшов до висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 98334,10 грн боргу.

Разом з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 11954,46 грн - пені (за період з 14.06.2017 по 22.11.2017); 11238,10 грн - інфляційних втрат (за період з 01.06.2017 по 31.05.2018) та 3268,38 грн - 3% річних (за період з 24.05.2017 по 14.06.2018).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. договору, сторони погодили, що постачальник за несвоєчасну поставку товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від суми недопоставленого чи неякісного товару за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

З огляду на викладене, суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум пені, штрафу та 3% річних за вказані позивачем періоди, встановив що періоди визначено правильно, а заявлені суми позивачем обраховано вірно, а відтак вимоги про 11954,46 грн - пені (за період з 14.06.2017 по 22.11.2017); 11238,10 грн - інфляційних втрат (за період з 01.06.2017 по 31.05.2018); 3268,38 грн - 3% річних (за період з 24.05.2017 по 14.06.2018) підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Слід також роз'яснити, що відповідно до положень частин 4 та 5 статті 240 ГПК України в зв'язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписав рішення у справі №902/322/18 без його проголошення. Датою ухвалення рішення у дані справі, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного підприємства "ГАЙСИН-М'ЯСОКОМБІНАТ" (23700, Вінницька область, м.Гайсин, вул.Плеханова, 26; ) на користь фізичної особи-підприємця Коломійця Віталія Юрійовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 98334,10 грн основного боргу; 11954,46 грн - пені; 11238,10 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 3268,38 грн 3% річних та 1871,93 грн відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Повне рішення у справі №902/322/18 07 серпня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - ФОП Коломійцю Віталію Юрійовичу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу - ПП "ГАЙСИН-М'ЯСОКОМБІНАТ" (23700, Вінницька область, м.Гайсин, вул.Плеханова, 26)