Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/275/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретаря судового засідання: Євдокимової В.М.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Костенко Є. А - наказ № 61-к/тр від 15.03.2018;

від відповідача за первісним позовом: Козловський А.В. - довіреність від 09.02.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

до Фізичної особи-підприємця Ковбана Віталія Васильовича

про витребування майна,

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Ковбана Віталія Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

про визнання права власності на автомобіль

В судовому засіданні 03.08.2018 на підставі ст. 216 ГПК України оголошувалася перерва до 06.08.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про витребування з незаконного володіння предмета лізингу - автомобіля MERCEDES-BENZ GL 350 BlueTEC, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою від 14.06.2018 суд прийняв зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Ковбана В.В. до ТОВ "УЛФ-Фінанс" про визнання права власності на вказаний автомобіль до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 906/275/18 та об'єднав її в одне провадження з первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги в судовому засіданні підтримав. Зазначив, що у зв'язку з відмовою лізингодавця від договору фінансового лізингу №2573/02/14-В від 11.02.2014, вимога про повернення предмета лізингу приватним підприємцем не виконана. Зустрічний позов не підлягає задоволенню через те, що договір фінансового лізингу є розірваним, а тому лізингоодержувач втратив право на отримання автомобіля.

Представник відповідача за первісним позовом в засіданні суду первісні позовні вимоги не визнав. Також пояснив, що відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2017 у справі №906/1394/15 приватний підприємець сплатив 146808,38 грн. Враховуючи викладене, ФОП Ковбан В.В. вважає, що він набув права власності на транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2014 між Фізичною особою-підприємцем Ковбаном В.В. (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) укладений договір фінансового лізингу № 2573/02/14-В (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 додатку № 3 до договору, за умовами договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (предмет лізингу), найменування і характер якого вказані в специфікації (додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору, далі - графік платежів), а також інші платежі відповідно до умов даного договору (а.с. 12-25).

Згідно з п. п. 3.1-3.3 та специфікацією (додатку № 2 до договору), предметом лізингу є автомобіль Mercedes-Benz GL 350 BlueTEC, 2013 року випуску, загальна вартість якого становить 1437230,40 грн., в т.ч. ПДВ - 239538,40 грн. (далі - предмет лізингу).

Пунктом 8.1 договору передбачено, що загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору становить 1962010,67 грн та може змінюватись відповідно до загальних умов договору фінансового лізингу.

Сторони підписали 19.02.2014 додаткову угоду №1 до договору від 11.02.2014, яка є його невід'ємною частиною (а.с.26-27).

На підставі акта прийому-передачі від 20.02.2014 лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу (а.с.28).

Як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 11.09.2015 у справі №910/17566/15 на виконання умов договору, ФОП Ковбан В.В сплатив ТОВ "Український лізинговий фонд" лізингових платежів на загальну суму 1633615,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6737630 від 11.02.2014, а також квитанціями від 06.03.2014, 15.04.2014, 19.05.2014, 20.06.2014, 18.07.2014, 07.08.2014, 16.09.2014, 22.10.2014, 17.11.2014, 29.12.2014.

15.05.2015 ТОВ "Український лізинговий фонд" направив ФОП Ковбану В.В. повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу у зв'язку з простороченням сплати чергового платежу більш ніж 30 днів з дня настання строку платежу, встановленого в графіку сплати лізингових платежів, відповідно до умов п.п. 11.2.1 договору. А тому лізингодавець в односторонньому досудовому порядку, передбаченому п.11.4 договору, відмовляється від договору. Разом з тим, просив протягом 7 днів повернути предмет лізингу, а також надати документи та приналежності, отримані відповідно до акта приймання-передачі (а.с. 30).

17.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" укладено договір №1 про відступлення прав вимоги (цесії) (а.с. 127-130), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за діючими договорами фінансового лізингу, перелік яких передбачений додатком до договору, зокрема, за договором фінансового лізингу №2573/02/14-В від 11.02.2014, а новий кредитор набуває права вимоги за договором фінансового лізингу та приймає на себе всі інші права первісного кредитора за договорами фінансового лізингу.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Зі змісту статті 513 цього Кодексу вбачається, що правочин стосовно заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до п.2.1. договору в порядку та на умовах, визначених договором первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за розірваними договорами фінансового лізингу, в тому числі право сплати на свою користь заборгованості та предмета лізингу (п.2.1.3. договору). Перелік таких договорів, передбачений додатком №2 до договору (а.с.140).

В дату відступлення права вимогами за договорами фінансового лізингу, що передбачені п.2.1.1. та п.2.1.3 цього договору, новий кредитор набуває права власності, що оформлюється підписанням між сторонами акта приймання-передачі предмету(-ів) лізинга (прав власності на предмет(и) лізинга) за формою згідно з додатку №3.

Отже, ТОВ "УЛФ-Фінанс" є новим лізингодавцем за договором фінансового лізингу №2573/02/14-В від 11.02.2014.

Враховуючи те, що приватний підприємець не повернув предмет лізингу, ТОВ "УЛФ-Фінанс" звернулося до суду з позов про витребування з незаконного володіння у Фізичної особи-підприємця Ковбана В.В. автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 Blue TEC, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його товариству.

Разом з тим, Фізична особа-підприємець Ковбан В.В. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, якою просить визнати право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 Blue TEC, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.12.2017 у справі №906/1394/15 встановлено, що договір фінансового лізингу 2573/02/14-В від 11.02.2014 розірвано з 19.05.2015. Також в рішенні зазначено про наявність прострочення платежів з 20.03.2015 по 19.05.2015 (а.с. 37-44).

Під час розгляду апеляційної скарги на рішення від 05.12.2017 у справі №906/1394/15, Рівненський апеляційний господарський суд у постанові від 12.03.2018 (а.с.45-52) вказав, що " Отримавши предмет лізингу від ТОВ "Український лізинговий фонд", лізингоодержувач за умовами укладеного договору зобов'язаний сплачувати за користування предметом лізингу лізингові платежі згідно з графіком платежів (додаткова угода № 1 до договору), яким встановлено дату оплати першого та періодичних лізингових платежів, суму лізингового платежу щодо кожної дати платежу та його складову частину - суму відшкодування вартості предмета лізингу. При цьому, ТОВ "Український лізинговий фонд" залишалось власником предмета лізингу (пункт 8.1 укладеного договору). А статтею 8 цього договору передбачено перехід права власності на предмет лізингу до ФОП Ковбана В.В. у разі здійснення ним всіх платежів за договором. На дату припинення договору відповідач мав заборгованість зі сплати лізингових платежів, які підлягали оплаті відповідно до передбачених графіком дат платежу з урахуванням валютного коригування за період із 20.03.2015 по 20.05.2015 у загальній сумі 146808,38 грн., з яких 30431,59 грн. - заборгованість по винагороді лізингодавця, 116376,79 грн. - заборгованість по валютному коригуванню.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 11.3 договору сторони встановили право лізингодавця у разі розірвання договору в односторонньому порядку вимагати повернення предмета лізингу в безспірному порядку та право утримувати всі суми, що вже були сплачені лізингоодержувачем за договором".

Отже, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ "Український лізинговий фонд" обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ФОП Ковбану В.В. і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК України).

Пунктом 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

За нормами Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ст. 317, 321).

Cтаттею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

З наведеного випливає, що однією з підстав для набуття права власності на майно чинне законодавство визначає правочин, у якому сторони визначили, в тому числі, умови переходу від однієї сторони до іншої право володіння, користування та розпорядження майном.

У пункті 8.4 договору зазначено, що право власності на предмет лізингу (в тому числі дострокового викупу предмета лізингу) переходить до лізингоодержувача лише за умови відсутності заборгованості за лізинговими платежами, неоплачених витрат лізингодавця, які виникли у зв'язку з виконанням цього договору, а також неоплачуваних штрафних санкцій та невідшкодованих підтверджених збитків лізингодавця за договором , що підтверджується актом звіряння розрахунків, підписаним сторонами.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

З огляду на те, що право власності на предмет лізингу від лізингодавця до приватного підприємця не перейшло, первісний позов про витребування у Фізичної особи-підприємця Ковбана В.В. автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 Blue TEC, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає задоволенню.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

На підставі статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із змісту положень статті 392 ЦК України слідує, що позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно.

Метою та об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально визначеного майна.

Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності на майно, а позивачем у справах про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Тобто, власником майна є особа, яка володіє всім спектром прав власника, а саме: правом володіння, правом користування та правом розпорядження.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у особи доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Зокрема, таким доказами можуть бути правовстановлюючі документи на майно.

В свою чергу, незважаючи на факт сплати лізингових платежів у сумі 1633615,20 грн та повного виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2017 у справі №906/1394/15, підприємець не сплатив загальну суму предмета лізингу. А розірвання договору №2573/02/14-В від 11.02.2014 позбавило підприємця на набуття у власність транспортного засобу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання права власності на автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 Blue TEC, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стаття 73 ГПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Витребувати автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 Blue TEC, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2 у Фізичної особи-підприємця Ковбана Віталія Васильовича (13212, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1) та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, оф.300, ідентифікаційний код 41110750).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ковбана Віталія Васильовича (13212, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, оф.300, ідентифікаційний код 41110750)

- 21558,46 грн судового збору.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.08.18

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1- в справу;

2,3- сторонам (рек.)