КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2018 р. Справа№ 910/20790/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача Крутенко Ю.В. довіреність № 6657/10 від 14.06.2016 року;

від відповідача Вербицький Д.В. довіреність № 5636/10 від 28.04.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 року (повний текст рішення складено 26.04.2018 року)

у справі № 910/20790/17 (суддя: Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс"

про визнання договору недійсним

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовано відсутністю у директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" повноважень на укладання спірного договору.

Господарський суд міста Києва відмовив повністю в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" своїм рішенням від 04.04.2018 року (повний текст підписано 26.04.2018 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, 16.05.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема не застосував до спірних правовідносин правову практику Верховного Суду викладену у постановах від 20.02.2018 року у праві №906/100/17 та від 12.06.2018 року у справі №927/976/17.

Також, скаржник вказав, що відповідач знав про обмеження повноважень директора Приватного підприємства «Новозаводські аграрні інвестиції», оскільки спірний договір містить умову про підписання його директором, який діє на підставі статуту підприємства, що встановлює повноваження останнього.

Крім того, скаржник зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 року у справі №910/23371/17 встановлено факт незаконності рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-транс» від 22.12.2014 року є приюдиційними у даній справі та беззаперечно підтверджує відсутність повноважень директора ОСОБА_4 на укладання Оспорюваного договору купівлі-продажу.

Також, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не зазначено та не надано оцінки заяві свідка ОСОБА_5 від 29.01.2018 року, як доказу, який міститься в матеріалах справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2018 року справу № 910/20790/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 року у справі № 910/20790/17 та призначив розгляд справи на 14.06.2018 року своєю ухвалою від 23.05.2018 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М., у відпустці з 11.06.2018 року, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/20790/17 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 року у справі № 910/20790/17 до провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М., своєю ухвалою від 13.06.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 2016 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/2158/18 від 07.08.2018 року справу № 910/20790/17, у зв'язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М., який входять до складу колегії суддів і не є суддєю-доповідачем, у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 року справу № 910/20790/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року прийнято матеріали справи № 910/20790/17 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 року до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Майданевич А.Г.

У судовому засіданні 07.08.2018 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що враховуючи відсутність доказів про наявність на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відомостей про обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль -Транс» на укладання будь-яких договорів від імені позивача, вважається, що відповідач був необізнаний під час укладення оспорюваного договору про наявність обмежень на укладання цього договору згідно статуту позивача. Також, відповідач зазначив про подальше схвалення спірного правочину.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

23.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (покупець), було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №211214 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а останній - прийняти та оплатити транспортний засіб (загальний вантажний сідловий тягач RENAULT PREMIUM 430.19Т, 2012 р.в.).

За своєю правовою природою укладений сторонами договір являється договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що спірний договір укладено директором позивача з перевищенням повноважень.

Мотивуючи такі твердження, позивач вказує, що укладаючи оспорюваний правочин, директор - ОСОБА_4 діяв на підставі Статуту, а також на підставі протоколу Зборів учасників Товариства №73 від 22.12.2014 року.

Так, за твердженням позивача, даний протокол Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» був складений при проведенні відповідних Загальних зборів Учасників Товариства 22.12.2014 року. І, хоча на них розглядались питання про надання директору повноважень на відчуження майна Товариства, але необхідного кворуму у ? (або ж відповідно 75%) голосів Учасників Товариства для прийняття відповідного рішення не було. Відповідно до протококу, на цих Загальних зборах були присутні лише 73,9 % Учасників товариства.

Як вбачається зі статуту, чинного станом на дату укладення договору, до виключної компетенції Голови товариства відноситься, зокрема, надання повноважень (у письмовій формі) виконавчому органу на укладення всіх договорів на суму, що перевищує 50 000,00 грн, зокрема, договорів купівлі-продажу (п. 5.1.1. статуту).

За змістом п. 5.1.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс», учасники мають кількість голосів пропорційно розміру їх часток у статутному фонді. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників. Рішення про відчуження майна товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів учасників товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» було створено статутний фонд у розмірі 339240,00 грн, що складало 100% статутного капіталу, а з урахуванням вищенаведених положень статуту відповідача, для прийняття рішення про відчуження майна останнього необхідна була присутність учасників, які в сукупності володіють 254955,00 грн. статутного капіталу, що складає 75,16%.

Однак, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс», оформлені протоколом №73 від 22.12.2014 року, в тому числі щодо відчуження майна товариства, були прийняті за участю представників учасників означеного товариства та учасника товариства, які в сукупності володіли 73,9 % голосів, тобто без наявності необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення.

Таким чином, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс», оформлені протоколом №73 від 22.12.2014 року, в тому числі і щодо відчуження майна відповідача, були прийняті за відсутності необхідної кількості голосів на прийняття відповідних рішень, так, як на них з'явились представники учасників товариства та учасник товариства, що володіють у сукупності 73,9 % відсотками голосів, тоді як згідно з п. 5.1.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» рішення про відчуження майна товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів учасників товариства, що складало відповідно 75,16% відсотками голосів, зазначене встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 року №910/23371/17.

Зважаючи на положення ст. 167 Господарського кодексу України та ст.ст. 58, 60 Закону України «Про господарські товариства» підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (ст.ст. 41, 42, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства»); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (ч.4 ст. 43 Закону України «Про господарські товариства»); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (ст.ст. 40, 45 Закону України «Про господарські товариства»).

Тобто, не всі порушення законодавства, допущені під час складання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень, однак, безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів в силу прямої вказівки закону є прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення зборів чи прийняття рішень; якщо скликання і проведення зборів відбулося без дотримання вимог закону та статуту товариства, що призвело до порушення прав та законних інтересів його учасників.

Так, колегія судді приймає до уваги посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 року № 910/23371/17, яким було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» від 22.12.2014 року, оформленого протоколом №73 від 22.12.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 13.03.2018 року судом першої інстанції розглядалось клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №910/23371/17 (визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що не зважаючи на те, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним договору купівлі-продажу, а рішення Загальних зборів про надання повноважень Директору позивача на його укладення було предметом розгляду іншої справи (в межах якої встановлено факт незаконності рішення Загальних зборів), тобто, справа №910/23371/17 є преюдиційною, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Також, позивач зазначає, що договір укладено директором позивача з перевищенням повноважень, і наявність у договорі посилання на те, що директор діяв на підставі статуту та протоколу Загальних зборів учасників №73 від 22.12.2014 року свідчить про обізнаність відповідача, зокрема, з текстом статуту.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 Цивільного кодексу України). Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Згідно ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може браги до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 року у праві №906/100/17 та від 12.06.2018 року у справі №927/976/17).

Так, в преамбулі спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу № 211214 від 23.12.2014 року, який був укладений між відповідачем та позивачем зазначено, про те, що від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» діє директор ОСОБА_6, який діє на підставі Статуту, що, як правильно зазначено вище, свідчить про те, що контрагент за спірним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» було обізнано зі Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» зокрема у частині, яка стосується відповідних повноважень осіб, які діють від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс», в тому числі було обізнане про наявність обмежень повноважень директора товариства на укладення правочинів, сума яких не дозволяє директору товариства підписувати їх від імені товариства без відповідного дозволу. Наведеним спростовується твердження відповідача про те, що він був необізнаний щодо наявних у директора позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс») обмежень повноважень.

Щодо посилання скаржника на заяву свідка ОСОБА_7 в якій останній підтверджує факт передачі копії статутних документів при підписанні договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.12.2014 року, колегія суддів приймає їх як належне та таке, що відповідає матеріалам справи.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.ст. 78-79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

З огляду на викладене вбачається, що відповідач при укладанні спірного договору знав/повинен був знати про обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс».

При цьому, колегія суддів не погоджується з посиланням відповідача на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації щодо обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс», з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 18 ч. 3 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи не містять доказів, а відповідачем не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України обставини, що можуть свідчити про подальше схвалення спірного правочину.

Колегія суддів приймає до уваги, що акт прийому-передачі основних засобів від продавця до покупця від 26.12.2014 року та договір №9126/12/14 найму транспортного засобу від 31.12.2014 року підписані директором позивача (Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс») ОСОБА_4 у якого буди відсутні повноваження на вчинення дій по схваленню правочину.

Так, вчинення дій на виконання оскаржуваного правочину особою яка не мала повноважень на його вчинення, враховуючи інші обставини встановлені в цій справі - не може бути визнаним схваленням правочину.

Враховуючи вищевстановлені обставини, колегія суддів вважає доведеним порушення прав позивача, посилання скаржника викладені у апеляційній скарзі, обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої викладені в оскаржуваному рішенні. Рішення Господарського суду міста Києва від 40.04.2018 року у даній справі, враховуючи норми п. 2 ч. 1 ст. 275 та ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підлягає скасуванню. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" підлягає задоволенню.

Договір купівлі продажу транспортного засобу №211214 від 23.12.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений з перевищенням повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» ОСОБА_4.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 року у справі №910/20790/17 скасувати та прийняти нове рішення

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №211214 від 23.12.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" з моменту його укладення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, покласти на відповідача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" (03151, м. Київ, вул. Волинська, 60, ) 1600,00 грн (одна тисяча шістсот грн 00 коп.) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" (03151, м. Київ, вул. Волинська, 60, ) 2400,00 грн (дві тисячі чотириста грн 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/20790/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Є.Ю. Шаптала

Повний текст постанови складено 14.08.2018.