ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3130/17
м. Одеса, просп. Шевченка, 29.

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Ярош А.І.

секретар судового засідання:

за участю представників сторін:

від позивача :

- ОСОБА_2, довіреність № 606/5/15-70-10, дата видачі : 05.06.18;

- ОСОБА_3, довіреність № 24/5/15-70-10, дата видачі : 12.01.18;

- ОСОБА_4, довіреність № 617/5/15-70-10, дата видачі : 08.06.18;

від відповідача

- ОСОБА_5, довіреність № 18/01/15, дата видачі : 15.01.18;

- ОСОБА_6, посвідчення адвоката України № 570

від ПАТ Іллічівськзовніштранс - ОСОБА_7, довіреність № б/н, дата видачі : 12.03.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду Одеської області від «12» квітня 2018 року, повний текст якого складено та підписано « 23» квітня 2018 року

у справі № 916/3130/17

за позовом ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України

до відповідача ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «МСК-ІВТ-Термінал»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_9 акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс»

про стягнення 32 694 679, 39 грн.

головуючий суддя Рога Н.В

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 16.08.2018 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «МСК-ІВТ-Термінал» про стягнення збитків в сумі 33 890 731, 63 грн., які складаються з вартості втраченого майна в сумі 33 854 931, 63грн. та витрат на оплату послуг з проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна в сумі 35 800, 00 грн.

Позов мотивований порушенням відповідачем положень п.п. 6.3.4, 6.3.6, 6.3.14, 6.3.17, 6.3.19 договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015, п.п.6.3.4, 6.3.5, 6.3.6, 6.3.7, 6.3.10, 6.3.15, 6.3.17, 6.3.18 договору № 52 від 02.03.2016, ч. 1 ст. 936, ч. 1, 2 ст. 938, ч. 1 ст. 942, ст. 944, ст. 949, ст. 953 ЦК України, що полягало у систематичному незабезпеченні представникам ОСОБА_1 митниці ДФС доступу до місць зберігання товарів, переданих на виконання вказаних договорів. Враховуючи неможливість встановлення фактичної наявності майна, інвентаризаційною комісією ОСОБА_1 митниці ДФС, яка діяла відповідно до наказу ОСОБА_1 митниці ДФС від 06.06.2017 № 57-аг, було надано пропозиції щодо відображення в облікових регістрах нестачі майна, переданого на відповідальне зберігання ТОВ «МСК-ІВТ-Термінал», які затверджені начальником ОСОБА_1 митниці ДФС 25.07.2017. За результатами роботи інвентаризаційної комісії ОСОБА_1 митниці ДФС складений протокол інвентаризаційної комісії, яким визначено факт нестачі товарів. Відповідно до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: продовольчих товарів широкого вжиту, машини та обладнання та іншого майна у загальній кількості 358 номенклатурних одиниць, складеного ТОВ «Актив Інвестментс» на замовлення ОСОБА_1 митниці ДФС, ринкова вартість, втраченого від нестачі майна, яка складає 33 854 931, 63 грн.

11.01.2018 р. позивачем через канцелярію суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 32 694 679, 39грн.

Ухвалою від 15.02.2018р. до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено - Публічне акціонерне товариство «Іллічівськзовніштранс».

Рішенням господарського суду Одеської області (суддя Рога Н.В.) в задоволенні позову ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин нестачі майна та, як наслідок, спричинення позивачу збитків у заявленому в позові (з урахуванням уточнень) розмірі, а також порушення умов зберігання товарів.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України звернулась до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 12.04.2018 р. та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального і порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням всіх обставин справи, а також невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи.

На думку апелянта, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «МСК-ІВТ-Термінал» в порушення вимог п.6.3.17, 6.3.18 договору від 02.03.2016 № 52, не повідомило ОСОБА_1 митницю ДФС про зміну місця зберігання товарів та в порушення вимог п.6.3.13 договору від 02.03.2016 року № 52, не повідомляло митницю про зміну свого місцезнаходження.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки й тим обставинам, що з метою встановлення наявності майна, переданого на зберігання, інвентаризаційною комісією протягом 2016-2017 р.р. здійснювались виїзди на склад ТОВ «МСК-ІВТ-Термінал», однак проведення перевірки наявності майна виявилось неможливим, у звязку з невиконанням зберігачем п.п. 6.2.4, 6.3.7, 6.3.15 договору № 52 від 02.03.2016, а також внаслідок відсутності при проведенні інвентаризації директора або іншої матеріально-відповідальної особи зберігача, що підтверджується актами від 09.08.2016, від 18.11.2016, від 13.07.2017, а також протоколами інвентаризаційної комісії від 12.12.2016, від 19.08.2016, від 21.03.2017, від 21.07.2017.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги, що відповідно до п.8.4 договору № 52 від 02.03.2016 року, у звязку із систематичним недопуском без поважних причин представників митниці, остання має право зафіксувати нестачу матеріальних цінностей, переданих на зберігання. При цьому, будь-яких доказів стосовно передачі всього майна третій особі не надано.

Як за змістом апеляційної скарги, так і додаткових пояснень, а також клопотань про долучення додаткових доказів, апелянт вказує на наявність додаткових докментів, які підтверджують факт нестачі майна та не були своєчасно предявлені суду першої інстанції під час розгляду справи, оскільки їх фактично не існувало станом на момент подання позову.

Зокрема, апелянт зазначає, що 10.05.2018 начальником відділу охорони ПАТ «Іллічівськзовніштранс» ОСОБА_10 було предявлено комісії для огляду холодильні камери № 1 та № 2 (Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Промислова, 5 (склад х/к), які на момент огляду були порожніми. Крім того, в ході роботи комісією також було оглянуто 10 опломбованих контейнерів, які розміщені на відкритій вантажній площадці № 34 (м. Іллічівськ, вул. Промислова, 20), в яких, за усним поясненням ОСОБА_10, знаходились передані на зберігання відповідачу товари. ОСОБА_1 митниці ДФС від 05.05.2018 № 2109/10/15-70-03-06 директора ТОВ «МСК-ІВТ-Термінал» ОСОБА_11 було попереджено про проведення в термін з 10.05.2018 по 16.05.2018 додаткової перевірки Комісією ОСОБА_1 митниці ДФС щодо виявлення фактичної наявності майна, яке передавалось на відповідальне зберігання відповідачу. Проте, директор ОСОБА_8 не зявився та ним не було забезпечено присутність матеріально відповідальної особи, доступ до матеріальних цінностей та створення належних умов для роботи комісії. Аналогічна ситуація відбулась і протягом 10-16.05.2018 року, що підтверджується актами перевірки від 10.05.2018, від 11.05.2018, від 14.05.2018, від 15.05.2018, від 16.05.2018.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 06.06.2018 слідчим та прокурором прокуратури області розпочато проведення обшуку на території ПАТ «Іллічівськзовніштранс», з метою відшукання та вилучення контейнерів, товарно-матеріальних цінностей, переданих ОСОБА_1 митницею ДФС на відповідальне зберігання відповідача, які знаходяться під митним контролем товарно-супровідних документів на вказані контейнери та ТМЦ. Обшуком встановлено відсутність майже 95 % вантажу, який знаходиться під митним контролем та мав зберігатися відповідачем.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів відмовити.

За змістом поданого відзиву, відповідач наголошував, що на протязі 2016-2018р. жодного разу на склади зберігача, поклажодавцем не було накладено митного забезпечення, як це передбачено договорами про надання послуг відповідального зберігання, чим грубо порушені вимоги Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012р. № 627.

Разом з тим, посадовою особою ТОВ МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ було відкрито для зовнішнього огляду шість контейнерів, що свідчить про наявність вільного доступу членів комісії до майна переданого на відповідальне зберігання.

09.08.2018 року в судовому засіданні представником ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України було заявлено низку клопотань, зокрема:

- усне клопотання про огляд речових доказів за їх місцезнаходженням;

- усне клопотання про витребування документів у ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю МСК-ІВТ-Термінал та ОСОБА_9 акціонерного товариства Іллічівськзовніштранс щодо переліку товарів, переданих на зберігання за договорами № 185 від 30.07.2015 року та № 52 від 02.03.2016 року;

- клопотання про витребування від прокуратури Одеської області та ОСОБА_9 акціонерного товариства Іллічівськзовніштранс завірених копій документів щодо конкретного переліку предметів та речей, виявлених під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси;

- клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

За результатами розгляду вказаних клопотань, колегією суддів відповідно до ст. 233 ГПК України було поставлено протокольну увалу про відмову в їх задоволенні, з огляду на приписи ст. ст. 80, 207, 267, 269, 270 ГПК України.

15.08.2018 скаржником через канцелярію суду подано додаткові пояснення по справі щодо обставин неодноразового звернення до відповідача з вимогами про надання доступу до майна та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 30 липня 2015р. між ОСОБА_1 митницею ДФС (Поклажодавець) та ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ (Зберігач) було укладено Договір про надання послуг відповідального зберігання № 185. Відповідно до підпунктів 1.1.1, 1.1.2 пункту 1.1 вказаного договору у 2015 році сторони домовились вчинити наступний правочин: зберігач зобовязався надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, вилучених по протоколам про порушення митних правил, конфіскованих за рішенням суду, переданих для зберігання та інших товарів, що підлягають передачі у власність держави України, а саме зберігач зобовязався зберігати товар переданий поклажодавцем і повернути його у схоронності. Конкретний перелік та види товару, що передається на відповідальне зберігання, буде визначений в окремих ОСОБА_6 прийому-передачі майна на відповідальне зберігання.

Пунктом 1.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р., передбачено, що майно зберігається на території зберігача, або в орендованих приміщеннях. З моменту фактичної передачі його поклажодавцем зберігачу, на останнього покладається обовязок по збереженню майна в первинному вигляді з урахуванням природного зносу товарів.

Відповідно до пункту 1.4 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. право власності на майно до зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті зберігача або бути передане ним третім особам, знищено.

Згідно із пунктами 5.1, 5.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. послуги надаються зберігачем після підписання договору в строк не пізніше 10 робочих днів та погоджується сторонами окремо в кожному випадку. Місце надання послуг за адресами: м. Іллічівськ, вул. Промислова, буд. 1, корпус № 4, 1-й та 2-й поверх; м. Іллічівськ, вул. Промислова, 5; м. Іллічівськ, вул. Промислова, 24; м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 67/69.

Підпунктами 6.2.4, 6.2.11 пункту 6.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р., встановлено, що поклажодавець має право: проводити інвентаризацію майна, переданого для відповідального зберігання зберігачу. В разі необхідності, накладати митне забезпечення на склад зберігача, де зберігається майно, передане поклажодавцем.

Відповідно до підпунктів 6.3.4, 6.3.6, 6.3.7, 6.3.17, 6.3.18, 6.3.19 пункту 6.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. зберігач зобовязаний забезпечити повне збереження переданого на відповідальне зберігання майна та вживати заходи, необхідні для забезпечення схоронності майна, а після закінчення відповідального зберігання повернути поклажодавцю те саме майно. Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на відповідальне зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей. Забезпечити наявність пристосованих для відповідального зберігання майна приміщень, що охороняються та унеможливити доступ сторонніх осіб до майна. Повернути майно поклажодавцю за його першою письмовою вимогою. За першою вимогою поклажодавця надавати тому можливість доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання, невідкладно повідомивши у телефонному та письмовому режимах поклажодавця. У разі проведення поклажодавцем інвентаризації майна, що знаходиться на зберіганні, забезпечити безперешкодний доступ до них членів інвентаризаційної комісії поклажодавця. Не передавати третім особам ніякої інформації, повязаної з діяльністю поклажодавця ні під своїм іменем, ні під псевдонімом. У разі зміни, в період дії договору, місця реєстрації підприємства та/або місце розташування майна, переданого митницею на відповідальне зберігання, - невідкладно повідомити про це поклажодавця засобами телефонного звязку та письмово.

Згідно із пунктами 7.1, 7.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. поклажодавець письмово повідомляє зберігача про намір передати майно на відповідальне зберігання. По кожному окремому факту передачі майна на відповідальне зберігання зберігачеві поклажодавець складає у 2 примірниках та підписує і засвідчує круглою печаткою зі свого боку ОСОБА_6 приймання-передачі майна на зберігання. Зберігач підписує і засвідчує круглою печаткою 2 примірника акту, 1 з яких повертає поклажодавцю.

Підпунктами 7.3.1, 7.3.2, 7.3.3 пункту 7.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. встановлено, що в акті обовязково зазначаються: перелік майна (із зазначенням його кількості, характеристики, властивостей, необхідних для ідентифікації майна). Недоліки, дефекти, пошкодження майна (у випадку їх виявлення та/або попередження про них поклажодавцем). Вартість кожного окремого виду майна, яке передається на відповідальне зберігання.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. у випадку порушення зобовязання, що виникає з договору, сторона несе відповідальність, визначену договором та чинним законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Зберігач несе відповідальність згідно частини першої статті 936 Цивільного кодексу України за зберігання майна, переданого поклажодавцем та зобовязаний повернути його у схоронності. Вартість майна переданого на зберігання визначається відповідно до вимог статті 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням майна, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) майна у розмірі його вартості, у разі пошкодження майна у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. Також якщо внаслідок пошкодження товару його якість змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цього майна і вимагати від зберігача відшкодування його вартості.

Згідно із пунктом 8.7 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. зберігач несе відповідальність в розмірі вартості майна за не допуск представників поклажодавця до майна, яке передано на відповідальне зберігання.

Пунктами 11.1, 11.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015р. передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, а в частині надання послуг діє з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року. Сторони домовились, що згідно пункту 3 статті 631 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-ІV умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання. Закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення.

02 березня 2016р. між ОСОБА_1 митницею ДФС (Поклажодавець) та ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ (Зберігач) було укладено Договір про надання послуг відповідального зберігання № 52. Відповідно до підпунктів 1.1.1, 1.1.2 пункту 1.1 вказаного договору у 2016 році сторони домовились вчинити наступний правочин: зберігач зобовязався надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які відповідно до статті 238 Митного кодексу України зберігаються поклажодавцем. Конкретний перелік та види товару, які передається на відповідальне зберігання, визначається сторонами в окремих ОСОБА_6 прийому-передачі.

Пунктом 1.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р., передбачено, що товари зберігаються в складських приміщеннях зберігача або в орендованих ним приміщеннях. З моменту фактичної передачі товарів поклажодавцем зберігачу на останнього покладається обовязок по його збереженню в первинному вигляді з урахуванням їх природного зносу.

Відповідно до пункту 1.4 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. право власності на товари до зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті зберігача, бути передане на зберігання або видане третім особам без відома та письмового дозволу поклажодавця.

Згідно із пунктами 5.1, 5.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. послуги надаються зберігачем після підписання договору та погоджується сторонами окремо в кожному випадку. Місце надання послуг за адресами: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Промислова, буд. 5 (склад х/к), Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Промислова, 5 (№ 9А); Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Промислова, 20 (склад № 36).

Підпунктами 6.2.4, 6.2.12 пункту 6.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р., встановлено, що поклажодавець має право: проводити інвентаризацію товару, переданого для відповідального зберігання. В разі необхідності, накладати на складах зберігача в місяцях знаходження товарів митне забезпечення.

Відповідно до підпунктів 6.3.4, 6.3.6, 6.3.7, 6.3.15, 6.3.16, 6.3.17, 6.3.18, 6.3.19 пункту 6.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. зберігач зобовязаний забезпечити повне збереження переданого на відповідальне зберігання товару та вживати заходи, необхідні для забезпечення схоронності та якості товарів. За першою вимогою поклажодавця повертати йому товари в тому самому стані, у якому вони були прийняті на відповідальне зберігання зі складанням відповідних документів, передбачених порядком № 627. За першою усною або письмовою вимогою поклажодавця надавати йому доступ до товарів. У разі відсутності матеріально-відповідальної особи (директора) забезпечити покладання обовязків на іншу матеріально-відповідальну особу та письмово повідомити про це поклажодавця в той же день. У разі проведення поклажодавцем інвентаризації товарів, що знаходяться на зберіганні, забезпечити безперешкодний доступ членів інвентаризаційної комісії поклажодавця, створити належні умови для її проведення. Без письмової згоди поклажодавця не передавати третім особам інформацію, повязану з діяльністю поклажодавця ні під своїм іменем, ні під псевдонімом. У разі наміру змінити місце реєстрації зберігача та/або місяця розташування складів митниці, письмово повідомити про це поклажодавця. Не здійснювати відносно товарів будь-які дії, не погоджені з поклажодавцем, в тому числі його знищення, передача іншим особам, в тому числі і на підставі судових рішень. Здійснювати під час зберігання товарів їх поверхневий огляд з метою встановлення пошкоджень або псувань, з обовязковим складенням про це відповідного акту. При виявленні пошкоджень та псувань товарів, переданих на зберігання зобовязується у триденний термін інформувати поклажодавця.

Згідно із пунктами 7.1, 7.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. поклажодавець по кожному окремому випадку повідомляє зберігача про намір розмістити або видати зі складу митниці товари. Розміщення товарів на зберігання та його видача супроводжується складанням документів, перелік та кількість примірників яких передбачена Порядком № 627.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. у випадку порушення зобовязання, що виникає з договору, сторона несе відповідальність, визначену договором та чинним законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару у розмірі його вартості, з урахуванням збитків визначених відповідно до порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 116, та Методикою оцінки майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003р. № 1891, а у разі пошкодження товарів у розмірі суми, на яку знизилася їх вартість. Якщо внаслідок пошкодження товарів їх кількість змінилася настільки, що вони не можуть бути використані за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цих товарів і вимагати від зберігача відшкодування їх вартості.

Згідно із пунктом 8.4 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. за систематичний не допуск (без поважних причин) представників поклажодавця до товарів, які передано на відповідальне зберігання, поклажодавець має право зафіксувати нестачу матеріальних-цінностей, переданих на відповідальне зберігання, проводити претензійно-позовну роботу, достроково розірвати договір, а матеріали щодо нестачі направити до правоохоронних органів для вжиття відповідних заходів.

Пунктами 11.1, 11.2 Договору про надання послуг відповідального зберігання № 52 від 02.03.2016р. передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2016р. та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань до договору (повна оплата, забезпечення доступу тощо). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. У разі відмови сторони від продовження дії договору або ігнорування надісланих поклажодавцем додаткових угод, зберігач зобовязаний забезпечити зберігання товарів, до вирішення поклажодавцем питання щодо подальшого місця їх зберігання, і несе відповідальність за збереження товарів до моменту їх прийняття поклажодавцем.

30 грудня 2016 року між ОСОБА_1 митницею ДФС та ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ укладено Додаткову угоду до договору Про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 № 52 відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в пункти 11.1, 11.2 договору, а саме:

11.1. Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017р.

Сторони домовились, що згідно пункту 3 статті 631 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV умови цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання.

11.2 Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання його вимог.

Судом встановлено, що на підставі Договорів про надання послуг відповідального зберігання від 30.07.2015р. № 185 та від 02.03.2016р. № 52 позивачем передано товар відповідачу за ОСОБА_6 прийому-передачі на зберігання, а саме від 23.12.2014р., від 15.05.2015р., від 13.07.2015р., від 15.07.2015р., від 11.09.2015р., від 28.09.2015р., від 05.10.2015р., від 09.10.2015р., від 13.10.2015р., від 26.11.2015р., від 15.12.2015р., від 22.12.2015р., від 18.03.2016р., 28.03.2016р., від 15.04.2016р., від 07.07.2016р., які були підписані посадовими особами ОСОБА_1 митниці ДФС та представниками ТОВ МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що незабезпечення доступу відповідачем до майна має систематичний характер у звязку із чим у інвентаризаційної комісії позивача, яка діяла відповідно до наказу ОСОБА_1 митниці ДФС від 06.06.2017р. № 57-аг, не було можливості встановлення фактичної наявності майна, в результаті чого було надано пропозиції щодо відображення в облікових регістрах нестачі майна, переданого на відповідальне зберігання відповідачу. На підтвердження неодноразового звернення позивачем до ТОВ МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ щодо забезпечення доступу позивачем надано до матеріалів справи фотокопії листів та конвертів.

З метою визначення розміру збитків ним укладений Договір № 122/2017 від 19.08.2017р. про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна з ТОВ Актив Інвестментс. Відповідно до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: продовольчих товарів, товарів широкого вжиту, машини та обладнання та іншого майна у загальній кількості 358 номенклатурних найменувань, складеного ТОВ Актив Інвестментс ринкова вартість, втраченого від нестачі майна складає 33 854 931,00 грн.

Витрати на оплату послуг з проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна, переданого на зберігання до ТОВ Актив Інвестментс складають 35 800,00 грн.

Наведені обставини стали підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Таким чином, право на звернення до господарського суду має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право чи інтерес, і це право чи інтерес порушені відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем умов договорів про надання послуг відповідального зберігання.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 митниці ДФС та вважає, що його доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (частина 1статті 938 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина 1 статті 950 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статтею 226 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

В якості доказів на підтвердження факту нестачі майна, позивач посилається на протокол інвентаризаційної комісії, проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки щодо нестачі майна зроблені комісією з посиланням на неможливість проведення його інвентаризації. Жодних фактичних даних щодо відсутності вказаного майна за місцем роботи комісії даний протокол не містить.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та змісту листа ОСОБА_1 митниці ДФС № 3707-10/15-70-03-06 від 27.09.2017р. адресованого директору ТОВ МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ співробітником охорони ПАТ Іллічівськзовніштранс та гр. ОСОБА_12 (комірник), було забезпечено доступ та супроводження комісії на території ПАТ Іллічівськзовніштранс до місця зберігання майна, зокрема, відкрито шість контейнерів для огляду та проведення інвентаризації.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що обґрунтовуючи заяву про зменшення позовних вимог, позивач зазначив, що 12.12.2017 та 13.12.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області були проведені виконавчі дії, якими було описано та арештовано майно, яке підлягає конфіскації відповідно до постанов Малиновського районного суду м. Одеси у справах № 3/521/6399/15 від 16.12.2015, № 3/521/6407/15 від 16.12.2015, № 3/521/884/16 від 26.02.2016, № 3/521/5652/15 від 20.11.2015, про що були складі відповідні постанови про опис та арешт майна боржника.

А отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо недоведеності факту втрати або пошкодження майна, переданого на відповідальне зберігання за Договорами про надання послуг відповідального зберігання від 30.07.2015р. № 185 та від 02.03.2016р. № 52, факту заподіяння йому шкоди втратою майна у заявленому в позові розмірі.

Наведені скаржником в апеляційні скарзі доводи щодо несвоєчасного повідомлення відповідачем про зміну місця реєстрації ОСОБА_8 та фактичного зберігання товару не доводять обставин фактичної відсутності такого майна.

З врахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_1 митницею ДФС не доведено належними та допустимими доказами, а судом не встановлено наявності у діях ТОВ «МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ» наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, то колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків.

Що стосується наведених скаржником обставин проведення у період з 10.05.2018 р. по 16.05.2018 р. інвентаризаційною комісією огляду відкритої вантажної площадки та встановлення обставин нестачі вантажу, а також слідчих дій, які проводились на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м ОСОБА_10, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що додаткові документи, на які апелянт посилається в поданих 26.06.2018 та 15.08.2018 письмових поясненнях, за своєю суттю є новими доказами, які виникли після прийняття оскаржуваного рішення та не були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, підстави для врахування цих нових доказів при розгляді апеляційної скарги позивача - відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2018 р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін на підставі ст.276 ГПК України.

Відповідно до п.в ч.4 ст.282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо сформованого у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що всупереч ч. 2 ст. 126 ГПК України, заявником не надано до суду належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, а саме доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, тобто детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, переліку складових наданих послуг, розрахунку відповідних витрат, акту здачі-приймання наданих послуг, їх фактичної оплати.

Стягнення суми в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин колегією суддів не приймаються аргументи відповідача щодо підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 250 000,00 грн.

Враховуючи викладене, колегією суддів відхиляється також й клопотання апелянта про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Керуючись статтями 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від « 12» квітня 2018 року у справі № 916/3130/17 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено « 17» серпня 2018 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя А.І. Ярош