ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.08.2018р. Справа №905/1208/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської

філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської

міської ради, м.Маріуполь

про стягнення інфляційних витрат та 3% річних в сумі 51734,30 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

В засіданні суду 25.07.2018р. згідно ч.2 ст.216 ГПК

оголошено перерву до 14.08.2018р.

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, про стягнення інфляційних витрат в сумі 39371,70 грн. та трьох процентів річних в сумі 12362, 60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №107 від 04.01.2016р. щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2016р., за договором від 24.03.2015р. №719-121200 щодо відшкодування витрат за грудень 2015р., що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 09.10.2017р. по справі №905/1239/17.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.06.2018р. відкрите провадження у справі №905/1208/18, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 25.07.2018р. об 11.00 год., відповідачу запропоновано надати відзив на позов в строк до 20.07.2018р.

В засідання суду 14.08.2018р. відповідач не зявився, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради зареєстроване за адресою: 87500 м.Маріуполь, пр.Металургів, 35, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Згідно наявних в матеріалах справи поштових повідомлень, відповідачем отримані вищевказані ухвали суду 10.07.2018р. та 31.07.2018р.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

09.10.2017р. рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/1239/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро задоволені повністю, стягнуто з ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком заборгованість в сумі заборгованість в сумі 609830 грн. 43 коп., судовий збір в сумі 9147 грн. 46 коп.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що 04.01.2016р. між позивачем (постачальником) та ОСОБА_1 соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради (платником) був підписаний договір №107 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2016р.

Як було встановлено, предметом вказаного договору є відносини сторін щодо організації роботи по відшкодуванню витрат головним розпорядником бюджетних коштів за рахунок субвенцій з державного бюджету, повязаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Постачальник здійснює надання телекомунікаційних (в т.ч. абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг, відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України, Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік, а платник проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Згідно п.1.3 договору обсяги коштів, передбачених в бюджеті на фінансування пільг за рахунок субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам, можуть змінюватись протягом року при уточненні бюджету на 2016р. в частині кошторисних призначень, а також від розміру наданих пільг.

Відповідно до п.2.1.1 договору постачальник зобовязується надавати населенню обумовлені законодавством України пільги на оплату телекомунікаційних послуг відповідно до затверджених тарифів і в обсязі передбаченим платником у кошторисі доходів та видатків на фінансування цих пільг.

Згідно рішення суду, постачальник відповідно п.2.1.2 договору зобовязується щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків платника до 10 числа місяця, що настає за звітним, на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга встановленою п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги; до 20 числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях; до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим послугам звязку за станом на 1 число місяця, що передує звітному.

В свою чергу, платник згідно розділу 2.2 договору зобовязується передбачити в своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані постачальником пільговій категорії населення; проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, яка внесена до Єдиного реєстру; складати за результатами перевірки розрахунків платника не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, протоколи розбіжностей та направляти їх на адресу постачальника; здійснювати перерахування коштів на підставі розрахунку протягом 3 робочих днів з моменту надходження коштів до місцевого бюджету у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п.6.1 договору останній набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за надані пільги до повного виконання зобовязань за цим договором.

Умови цього договору поширюються на відносини між ними, які виникли з 01.01.2016р. (п.6.2 договору).

Згідно з додатковою угодою №1 від 17.06.2016р. до договору №107 від 04.01.2016р. назву Платник викладено в наступній редакції ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради.

Крім того, як встановлено вищевказаним рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/1239/17, 09.10.2017р. між сторонами також був підписаний договір від 24.03.2015р. №719-121200 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015р. строком дії з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., умови якого є ідентичними умовам договору №107 від 04.01.2016р.

Згідно вказаного рішення, на виконання умов договорів від 24.02.2015р. №713-121200, від 04.01.2016р. №107 та вимог чинного законодавства України, позивач в період з грудня 2015р. по грудень 2016р. включно надавалися телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, проживаючим на території Центрального району міста Маріуполя на загальну суму 1112987,77 грн., у тому числі: - пільги гарантовані державою у сумі 609830,43 грн., пільги встановлені Маріупольською міською радою в частині абонентної плати в сумі 409794,43 грн., пільги встановлені Маріупольською міської радою в частині користування радіоточкою в сумі 61985,55 грн., що підтверджувалося щомісячними розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з 01.12.2015р. по 31.12.2016р., які були направлені на адресу відповідача, та актами звіряння за період з 01.12.2015р. по 31.12.2016р., підписаними відповідачем.

Проте, як було встановлено судом, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 609830,43 грн. відповідач не виконав, внаслідок чого вищевказаним рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 609830,43 грн.

Судове рішення по справі №905/1239/17 набрало законної сили 20.10.2017р.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 09.10.2017р. по справі №905/1239/17 встановлений факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 609830,43 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення за період з листопада 2017р. по травень 2018р. інфляцію в сумі 39371,70 грн. та три проценти річних в сумі 12362,60 грн. за період з 21.10.2017р. по 20.06.2018р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд вважає його арифметично невірним та таким, що виконаний з порушенням норм законодавства, враховуючи наступне.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку, останнім нараховані 3% річних та інфляційні на загальну суму 618977,89 грн., що включає стягнуті рішенням суду від 09.10.2017р. по справі №905/1239/17 суму основного боргу в розмірі 609830,43 грн. та судовий збір в сумі 9147,46 грн.

Проте, як було вже встановлено вище, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачений обовязок боржника за прострочення саме грошового зобовязання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно виходити з правил ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одночасно, згідно приписів чинного законодавства судовий збір є платою за подання до суду скарг, заяв, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених Законом України Про судовий збір. Судовий збір включається до складу судових витрат та обовязок з його відшкодування виникає лише на підставі судового рішення, а не з правових відносин між кредитором та боржником.

Відтак, 3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а отже судовий збір за своєю суттю не можуть бути базою для нарахування інфляційних витрат (ст.625 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити судовий збір, не є зобов'язанням в розумінні положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, з огляду на що, нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму судового збору є неправомірним.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 38789,85 грн. за період з листопада 2017р. по травень 2018р. та три проценти річних в сумі 12179,90 грн. за період з 21.10.2017р. по 20.06.2018р., а решта вимог є неправомірною та підлягає залишенню без задоволення.

Відповідач відзиву на позов не надав.

За таких обставин, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині стягнення 3 % річних в сумі 182,70 грн. та інфляційних в сумі 581,85 грн. є неправомірним, враховуючи, що відповідач відзиву не надав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 50969,75 грн., з яких інфляція в сумі 38789,85 грн. та три проценти річних в сумі 12179,90 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76-79, 120, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро до ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь про стягнення інфляційних витрат в сумі 39371,70 грн. та трьох процентів річних в сумі 12362,60 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради (87500 м.Маріуполь, пр.Металургів, 35, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601 м.Київ, бул.ОСОБА_2, 18, рах.№ в ПАТ ПУМБ, МФО 334851, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (49600 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, ) інфляційні витрати в сумі в сумі 38789,85 грн. та три проценти річних в сумі 12179,90 грн., судовий збір в сумі 1735 грн. 96 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 14.08.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 14.08.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина