ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2018 року м.Дніпро Справа № 904/9301/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О..

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Філімонова О.М., довіреність № б/н від 02.04.2018, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 року у справі № 904/9301/17, ухвалене суддею Рудь І.А., повний текст якого складено 07.03.2018 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" (м. Дніпро)

про визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" про визнання недійсним з моменту його укладення Договору від 13.12.2016 року про внесення змін до Кредитного договору №DNHSLON06915 від 28.10.2016, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані підписанням спірного Договору про внесення змін від 13.12.2016 до Кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016 з боку ПАТ КБ "Приватбанк" особою - ОСОБА_2, з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю №3997-К-Н-Н від 28.09.2015, оскільки сума вказаного договору значно вище, ніж передбачено наведеною довіреністю; без наступного схвалення даного правочину юридичною особою - позивачем, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним за ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та недоведеність обставин справи, просить рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд дійшов помилкового висновку щодо наявності повноважень у першого заступника Голови правління ОСОБА_2 на укладення договору на спірну суму;

- судом невірно розтлумачені положення протоколу Наглядової ради №43 від 05.08.2016 без системного аналізу Статуту Позивача, оскільки рішення щодо розпорядження саме грошовими коштами Банку, або можливості укладення додаткових угод до кредитних договорів (окрім як з Національним банком України) даним протоколом не приймалось;

- висновок господарського суду про те, що згідно положень ст. 139 ГК України та ст. 190 ЦК України грошові кошти за своєю сутністю є різновидом рухомого майна, а тому для розпорядження цим майном не потрібна конкретизація відповідного повноваження, суперечить фактичним обставинам справи, оскільки внаслідок такого звуженого тлумачення норм матеріального права поза увагою суду залишилось те, що для правильного вирішення даного спору слід встановити не лише перелік об'єктів права власності, який міститься у чинному законодавстві, а й порядок розпорядження такими об'єктами;

- зазначає, що статут ПАТ КБ "Приватбанк" як самостійні об'єкти права власності, відносно яких можливе здійснення права розпорядження посадовими особами Банку, окремо вирізняє: рухоме майно; нерухоме майно; грошові кошти. Як вбачається зі змісту Протоколу Засідання Наглядової Ради № 43 від 05.08.2016, було змінено ліміти на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню лише двома об'єктами із трьох, визначених Статутом - рухомим та нерухомим майном банку. Отже, вищевказаним Рішенням Наглядової Ради не було збільшено ліміти на укладання правочинів, предметом яких є розпорядження грошовими коштами, які і є предметом оспорюваного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду залишити без змін, зазначаючи, що статус грошових коштів як рухомого майна підтверджується чинним законодавством України, яке має вищу силу за статут Позивача. Таким чином, протокол Наглядової ради №43 від 05.08.2016 року встановлює ліміти на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню, в тому числі і грошовими коштами.

У доповненому відзиві на апеляційну скаргу Відповідач зазначив, що перевіряючи обсяг повноважень підписанта оспорюваного правочину, він не знав і не міг знати про впровадження у внутрішній діяльності Позивача будь-яких порядків та тлумачень відмінних від законодавства України. При цьому керувався положеннями ст. 139 ГК України та ст.181 ЦК України, за якими "гроші" входять до поняття "рухоме майно".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 у справі №904/9301/17. Розгляд справи в судовому засіданні призначений на 26.04.2018 року.

Відповідно до протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2018, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чимбар Л.О., справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 розгляд апеляційної скарги Позивача відкладений на 24.05.2018.

В судовому засіданні 24.05.2018 оголошено перерву до 12.06.2018.

29.05.2018 від Позивача (скаржника) надійшла заява про розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

12.06.2018 від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, до розгляду Верховним Судом справи № 904/8992/17, обставини справи у якій тотожні обставинам у цій справі.

В задоволенні заяви про зупинення провадження у справі відмовлено, оскільки рішення у справі № 904/8992/17 хоч і прийнято за подібних правовідносин, однак не переглядається у касаційному порядку саме палатою, об'єднаною палатою або Великою палатою Верховного Суду, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України не є підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 18.06.2018, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2018, у зв'язку з відрядженням судді Антоніка С.Г., справу № 904/9301/17 прийнято до провадження колегією суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідача), Дармін М.О., Чимбар Л.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 розгляд апеляційної скарги відкладений на 13.08.2018 через неявку позивача.

В судовому засіданні 13.08.2018 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

28.10.2016 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" (Позичальник) укладено кредитний договір № DNHSLON06915 (далі - кредитний договір) (т. 1 а.с. 10-14).

Вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (п. А 1 кредитного договору).

Згідно з п. А 2 кредитного договору, ліміт цього договору 33 500 000,00 грн., у тому числі на наступні цілі: в розмірі 33 500 000,00 грн. на реструктуризацію діючих кредитів шляхом рефінансування з частковою зміною валюти кредитування на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 цього договору, для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами, зазначеними в п. 2.1.1 договору, на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього договору.

Відповідно до п. А.3 кредитного договору, термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору). Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із значенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, термін повернення кредиту встановлюється згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору).

13.12.2016 між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору №DNHSLON06915 від 28.10.2016 (далі - договір про внесення змін), яким зміст кредитного договору було викладено у новій редакції, та виключено умови щодо прав банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання останнім зобов'язань за кредитним договором; щодо форми відсоткової ставки та порядку її зміни; щодо права банку на договірне списання коштів з рахунків позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; щодо черговості зарахування коштів на погашення заборгованості; щодо порядку зміни та розірвання кредитного договору; змінено строки нарахування неустойки за порушення умов договору та строки позовної давності; в повному обсязі було виключено відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 15-16).

Як вбачається з преамбули спірного договору, з боку позивача він укладався першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_8, що діяв на підставі довіреності №3997-К-Н-Н від 28.09.2015, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 28.09.2015 за реєстром № 2699.

Пунктом 1 вказаної довіреності ОСОБА_2 був уповноважений на укладання кредитних договорів, договорів на придбання майна, майнових прав та інших договорів (угод), пов'язаних із розміщенням коштів, за якими ПАТ КБ "Приватбанк" приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угод про забезпечення ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750000,00 (сімсот п'ятдесят тисяч) доларів США або еквівалентна вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди (т. 1 а.с. 17-18).

Вважаючи, що Договір про внесення змін до Кредитного договору підписано з боку ПАТ КБ "Приватбанк" особою, яка не мала достатній обсяг повноважень на вчинення таких дій, що є недотриманням приписів статті 203 Цивільного кодексу України та підставою для визнання Договору про внесення змін від 13.12.2016 до Кредитного договору №DNHSLON06915 від 28.10.2016 недійсним в судовому порядку, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки:

- за Статутом позивача ліміт повноважень на укладення правочинів, передбачений п.9.4.6.2 Статуту, може бути змінений окремим рішенням Голови правління, Наглядової ради або загальних зборів, з урахуванням обмежень, визначених цим пунктом;

- протоколом засідання Наглядової ради Позивача № 43 від 05.08.2016 прийнято рішення про встановлення ліміту однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності для Голови правління, генерального заступника голови правління та перших заступників голови правління банку на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку; дане рішення не скасоване;

- таким чином станом на день укладення договору від 13.12.2016 року перший заступник Голови Правління - ОСОБА_2 мав право вчиняти угоди (правочини) щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень - 25 861 000 000,00 грн (двадцять п'ять мільярдів вісімсот шістдесят один мільйон сто тисяч гривень 00 копійок), що є в межах суми кредитного договору №DNHSLON06915 від 28.10.2016. (на 33 500 000,00 грн.) до якого внесено зміни договором від 13.12.2016 року, отже, перевищення повноважень під час підписання оспорюваного договору з боку банку не відбулось;

- крім того, укладення договору про внесення змін до кредитного договору та надання повноважень на його підписання погоджено Протоколом кредитного комітету ПАТ КБ "Приватбанк";

- більш того, оспорюваним правочином внесені зміни, що не стосуються кредитного ліміту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Підстави недійсності правочину визначені у ст.215 Цивільного кодексу України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин Цивільний кодекс України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 ЦК вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Згідно ч.1 ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що до керівників банку віднесено: голову, його заступників та членів ради банку, голову, його заступників та членів правління банку, головного бухгалтера, його заступників, керівників відокремлених підрозділів банку.

Відповідно до частини 10 статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівники банку зобов'язані діяти в інтересах банку, дотримуватись вимог законодавства, положень статуту та інших документів.

За положеннями розділу 9 статуту ПАТ КБ "Приватбанк", державну реєстрацію змін до установчих документів якого проведено 23.07.2015, органами управління банку є загальні збори акціонерів (учасників) банку (вищий орган банку), Наглядова Рада банку, Правління банку; органами контролю банку є Ревізійна комісія банку, Підрозділ внутрішнього аудиту банку.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного договору) виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Згідно ч. 2 та ч.3 ст.244 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 Цивільного кодексу України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до пункту 1 довіреності від 28.09.2015 № 3997-К-Н-Н, виданої банком в особі Голови Правління ОСОБА_10, Першого Заступника Голови Правління банку - керівника корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2 уповноважено на здійснення від імені банку таких дій: укладати кредитні договори, договори на придбання майна, майнових прав та інші договори (угоди), пов'язані із розміщенням коштів, за якими банк приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угоди про забезпечення банком зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750 000, 00 доларів США або еквівалент вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди. Якщо зобов'язання клієнта перед банком за укладеною угодою забезпечується фінансовим покриттям на сто відсотків (тобто на рахунках, відкритих у банку, розміщені кошти, які забезпечують виконання зобов'язання клієнта по таких угодах), то угода може бути укладена на суму, що не перевищує 1 500 000, 00 доларів США або еквівалента вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладення угоди. За наявністю відповідного рішення Голови Правління, Правління, Кредитного Комітету або Спостережної Ради банку правочин може бути вчинений на суму, вказану в рішенні.

Повноваження Першого Заступника Голови Правління банку визначені також статутом банку, державну реєстрацію змін до установчих документів, якого проведено 23.07.2015, тобто статутом у редакції на день укладення оспорюваного договору.

За змістом підпункту 9.4.6.2 статуту банку у відповідній редакції Перші Заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену підпунктом 25 пункту 9.3.3 цього статуту. Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням Голови Правління, Наглядової Ради або загальних зборів, з урахуванням вказаних обмежень.

Підпунктом 9.3.3 статуту банку у відповідній редакції визначена компетенція Наглядової ради банку. Зокрема, відповідно до абзацу 25 підпункту 9.3.3 статуту до компетенції Наглядової Ради належить встановлення обмеження у вигляді граничних сум (лімітів) для Правління банку на прийняття рішень по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, а також для Голови Правління банку на укладення угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку.

05.08.2016 відбулось засідання Наглядової Ради банку, на якому у відповідності з порядком денним вирішувалось питання про встановлення обмеження у вигляді граничних сум (лімітів) для Голови Правління, Генерального Заступника Голови Правління та Перших Заступників Голови Правління на укладання угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України.

За результатами розгляду питання, включеного до порядку денного засідання Наглядової Ради банку, Наглядова Рада вирішила: на підставі абзацу 25 підпункту 9.3.3 пункту 9.3 розділу 9 статуту банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови Правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших Заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину).

Результати засідання Наглядової Ради банку оформлені протоколом від 05.08.2016 №43.

Відповідно до Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора розмір активів банку станом на 31.12.2015 складав 258 611 000 000 грн (вказана інформація розміщена на офіційному сайті Банку), 10% від розміру активів банку станом на 31.12.2015 складає 25 861 100 000 грн.

Отже, враховуючи рішення Наглядової Ради банку, оформленого протоколом засідання Наглядової Ради від 05.08.2016 № 43, яке прийняте у межах її компетенції, визначеної статутом банку, на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 було розширено повноваження Перших Заступників Голови Правління. Так, Перших Заступників Голови Правління уповноважено на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку з обмеженням у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, тобто до 25 861 000 000 грн.

Предметом спірних змін до Кредитного договору від 13.12.2016 є кредит на суму 33 500 000,00 грн., тобто предметом угоди є сума, яка не перевищує встановлене обмеження у 25 861 100 000 грн.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення такої угоди входило до повноважень Першого Заступника Голови Правління банку ОСОБА_2 та про відсутність підстав стверджувати, що Перший Заступник Голови Правління банку ОСОБА_2 уклав від імені банку договір, спрямований на здійснення розпорядження коштами, що перевищували ліміт суми угод, на укладення яких його уповноважено.

Водночас відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Колегією суддів встановлено, що після укладення спірного Договору Банком вчинені дії, що свідчать про схвалення й прийняття до виконання вказаного правочину, що узгоджується з імперативними нормами статті 241 ЦК України.

Згідно з положенням про Кредитні комітети у системі Приватбанк Кредитний комітет головного офісу є постійно діючим колегіальним органом при Голові Правління Банку.

Відповідно до протоколу Кредитного комітету Банку від 16.12.2016 №Э.МКК-DN.08.0.0.1/1-7359512 Кредитним комітетом погоджено укладення спірного Договору.

Зі змісту рішення Кредитного комітету вбачається, що ним вирішено змінити умови кредитування, у тому числі і за Кредитним договором, шляхом використання шаблонів договорів.

Зазначено про виключення: вимог про подвійну оплату за прострочення погашення кредиту; вимог вимагати пеню за прострочення погашення кредиту та процентів; оформлення договорів поруки із засновниками, власниками, директорами, пов'язаними особами та інше.

При порівнянні редакцій шаблону кредитного договору та змін, внесених спірним Договором, вбачається, що їх умови повністю відповідають одна одній. Решта умов шаблонного договору, які підлягають заповненню, відповідає умовам договору, який було укладено 28.10.2016 (щодо ставки процентів, забезпечення зобов'язань тощо).

Вказаний протокол Кредитного комітету підписано Головою Правління Банку - ОСОБА_10

Відповідно до підпункту 9.4.4 пункту 9.4 статуту Банку (у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного Договору) Голова Правління: діє від імені банку без довіреності, представляє його інтереси в усіх установах, організаціях і підприємствах; вчиняє від імені банку будь-які правочини, з урахуванням обмежень, встановлених діючим законодавством та цим Статутом; видає довіреності.

Абзацами 25, 26 підпункту 9.3.3 пункту 9.3 статуту Банку передбачено, що до компетенції Наглядової Ради банку належить, у тому числі, встановлення обмежень у вигляді граничних сум (лімітів) для Правління банку на прийняття рішень по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, а також для Голови Правління банку на укладення угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, надання згоди на перевищення Правлінням банку та Головою Правління банку обмежень, вказаних у абзаці "25" цього пункту.

Проте абзацом 25 підпункту 9.3.3 пункту 9.3 статуту Банку у відповідній редакції жодні обмеження для Голови Правління банку на укладення угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку не були встановлені, відтак, Голова Правління банку до 05.08.2016 мав необмежені повноваження на укладення від імені банку угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, оскільки обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) розміром, що не перевищує 10 відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності для Голови Правління банку, як і для Перших заступників Голови Правління банку, на укладання та вчинення на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця у зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину), встановлені лише рішенням Наглядової Ради Банку від 05.08.2016 (протокол засідання Наглядової Ради Банку № 43).

Разом з тим, навіть з урахуванням зазначених обмежень, у повноваженнях Голови Правління банку, враховуючи, що 10% від розміру активів Банку станом на 31.12.2015 складали 25 861 100 000,00 грн., а ліміт оспорюваного Договору становить 33 500 000,00 грн., колегія суддів вважає, що ані Перший Заступник Голови Правління банку ОСОБА_2 при укладенні спірного договору, ані Голова Правління банку ОСОБА_10, підписуючи рішення Кредитного комітету та тим самим схвалюючи від імені Банку Договір, не перевищили своїх повноважень.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Банку про те, що оспорюваний Договір є окремим та самостійним договором та, відповідно, оцінку йому необхідно надавати, не беручи до уваги Кредитний договір, оскільки зміни до Кредитного договору нерозривно пов'язані з первісним договором та не можуть розглядатися як окремі. Про те, що Договір є невід'ємною частиною Кредитного договору, зазначено безпосередньо і в Договорі (розділ ІІІ).

Також, колегія суддів відхиляє доводи Банку щодо того, що у рішенні Наглядової Ради Банку, оформленому протоколом від 05.08.2016 № 43, не зазначено про можливість укладати та вчиняти правочини по розпорядженню грошовими коштами; у вказаному рішенні йдеться лише про можливість розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, оскільки згідно з частиною першою статті 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (частина перша статті 179 ЦК України). До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення; рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (стаття 181 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Виходячи з положень цивільного законодавства, колегія суддів вважає, що наявне у рішенні Наглядової Ради посилання щодо надання певних прав на "розпорядження рухомим та нерухомим майном" містить у собі поняття і грошових коштів (як рухомого майна).

До того ж, оспорюваним договором внесено зміни до Кредитного договору, які не стосуються розміру кредитного ліміту, розмір якого визначено Кредитним договором. Тобто, укладаючи оспорюваний договір, ОСОБА_2 не приймав рішення стосовно взяття банком на себе зобов'язань по наданню певної суми коштів, так як рішення відносно розміру ліміту (розміру кредиту) прийнято ще 28.10.2016 та зафіксовано у кредитному договорі, який не є предметом оскарження.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для визнання недійсним Договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 904/9090/17, від 24.07.2018 у справі № 904/9111/17 та від 31.07.2018 у справі №904/8992/17.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 у справі № 904/9301/17 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 року у справі №904/9301/17 - залишити без змін.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.08.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя Л.О. Чимбар