номер провадження справи 9/49/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2018 Справа № 908/769/18

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс, (69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська (Свердлова), 30, офіс 207)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення суми 1960888,61 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, ордер серія ЗП № 042177 від 30.05.2018; ОСОБА_2, керівник;

від відповідача: ОСОБА_3О, довіреність № 24 від 01.01.2018;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 27.04.2018 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго суми 1415797,54 грн., з яких: сума 1392866,11 грн. основний борг, сума 4058,04 грн. 3 % річних, сума 18873,39 грн. втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.05.2018 позовна заява прийнята та відкрито провадження у справі № 908/769/18, присвоєний номер провадження 9/49/18, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 30.05.2018.

Ухвалою суду від 30.05.2018 підготовче засідання відкладалось на 26.06.2018, ухвалою суду від 26.06.2018 на 02.07.2018. Ухвалою суду від 02.07.2018 закрито підготовче провадження у справі № 908/769/18 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 01.08.2018. У звязку із службовим відрядженням судді Боєвої О.С. до м. Києва у період з 31.07.2018 по 02.08.2018 включно, судове засідання призначено на 03.08.2018.

В судовому засіданні 03.08.2018 справу розглянуто, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

30.05.2018 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, за якою він просить стягнути з відповідача на його користь суму 1960888,61 грн., з якої: сума 1918342,57 грн. основний борг, сума 12529,72 грн. 3% річних, сума 30016,32 грн. втрати від інфляції, яка прийнята судом до розгляду, що відображено в ухвалі суду від 26.06.2018.

Позивач підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просить стягнути з відповідача суму 1960888,61 грн., в тому числі: суму 1918342,57 грн. основного боргу, суму 12529,72 грн. 3% річних, суму 30016,32 грн. втрати від інфляції, а також просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19183,00 грн. (з урахуванням заяви, що надійшла до суду 30.05.2018). Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 16, 202, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 629, 837, 882 ЦК України, ст. 193 ГК України, умовами договору про закупівлю робіт № 1470914 від 25.09.2014 та мотивовано тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався за виконані позивачем роботи за договором, які прийнято відповідачем за актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками форми КБ-3, підписаними 30.06.2016, 18.09.2017 та 17.11.2017.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, зазначивши, зокрема, про наступне. Відповідач не згоден з сумою 3 % річних, оскільки розрахунок позивача є неправильним. Так, за умовами пункту 4.1 договору визначення дня, з якого повинен здійснюватись перебіг 180 календарних днів для здійснення оплати, залежить від здійснення позивачем реєстрації відповідної податкової накладної, а також направленням рахунку. Отже відповідач прострочив виконання свого зобовязання з оплати суми 150987,13 грн. з 03.01.2017, кількість днів прострочення становить 321 день, починаючи з 03.01.2017 по 19.11.2017, при цьому 3% річних за цей період становлять 3983,58 грн.; з оплати суми 1392866,11 грн. - з 19.04.2018, кількість днів прострочення становить 42 дні, починаючи з 19.04.2018 по 30.05.2018, при цьому 3% річних за цей період становлять 4808,25 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат, вказав, що оскільки строк оплати суми 1 392 866,11 грн. настав 18.04.2018, тому застосування індексу інфляції за квітень 2018 є необґрунтованим. Отже нарахування позивачем інфляційних втрат в розмірі 11 142,93 грн. є недоведеними та підлягають відхиленню судом. Крім того вважає, що сума 19183 грн. витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути відповідача, є надмірно завищеною.

Також відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами. Зазначив, що на даний час відповідач знаходиться в край тяжкому фінансовому становищі, що, як наслідок, ускладнює виконання ним зобовязань, прострочення виконання зобовязання відповідача перед позивачем обумовлено несвоєчасністю оплати споживачами вартості спожитої електроенергії та рядом інших причин, на які відповідач не може впливати. Із висновку судового експерта № 282 від 17.05.2018 вбачається, що станом на 31.12.2017 основні економічні показники характеризують фінансовий стан ПАТ Запоріжжяобленерго ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства. ПАТ Запоріжжяобленерго не може погасити свої короткострокові зобовязання та не має резервів для розширення діяльності, чистий фінансовий результат товариства за 2017 рік є збиток. Крім того, відповідач зазначив, що на підприємстві існує заборгованість із заробітної плати, яка станом на 11.05.2018 складає 270059 млн. грн.; податковий борг підприємства складає 345,9 млн. грн.; кредиторська заборгованість за роботи, послуги, ТМЦ становить 86,4 млн. грн. На розрахункові рахунки державною виконавчою службою накладено арешт в межах виконавчого провадження, з існуючого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, основним джерелом поповнення якого є надходження за алгоритмом розподілу, здійснюються обовязкові першочергові платежі із виплати заробітної плати, оплата на придбання пального, сировини, матеріалів, комунальних платежів та послуг за спільне використання технологічних мереж. Однак постановами НКРЕКП фактично заблоковано надходження грошових коштів після розподілу на поточні рахунки позивача, шляхом встановлення, починаючи з грудня 2015 року, нульового відсотку відрахувань на рахунки постачальника електричної енергії. Відповідно до довідки від 11.05.2018 № 003-08/7682 про нормативи відрахувань вбачається, що відповідач недоотримав у 2016 році 541,3 млн. грн., у 2017 році 328,4 млн. грн., за січень, лютий, березень, квітень, травень 2018 304,1 млн. грн., що стало причиною неможливості відповідача вчасно виконувати свої зобовязання перед позивачем. Відповідач має низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Станом на 01.04.2018 дебіторська заборгованість споживачів Запорізької області за спожиту електричну енергію перед відповідачем складає 1679,7 млн. грн. У звязку з падінням рівня платоспроможності споживачів електричної енергії, на наданий час існує велика заборгованість, в тому числі, найбільших енергоємних підприємств, існує систематичне порушення умов розрахунків, внаслідок чого зросла заборгованість позивача перед ДП «Енергоринок», яка наразі становить 937,0 млн. грн. ПАТ «Запоріжжяобленерго» укладаються договори про реструктуризацію заборгованості. Відповідач постійно недоотримує на поточні рахунки кошти за відпущену електроенергію, що підтверджується довідками про дефіцит обігових коштів. Таким чином, не надання розстрочки виконання рішення суду призведе до погіршення скрутного фінансового становища відповідача, оскільки позивачем буде здійснюватися примусове виконання рішення суду, що призведе до накладення додаткових арештів на рахунки відповідача, стягнення з відповідача суми виконавчого збору, та як наслідок загрози у функціонуванні обєднаної енергетичної системи України.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначив, що зведене виконавче провадження № 53254372 в якому боржником виступає ПАТ Запоріжжяобленерго, ведеться у будь-якому разі з дотриманням черговості і грошові кошти розподіляються пропорційно. Отримати стягнуту з відповідача суму одним платежем позивач по справі в будь-якому разі не зможе через існування вже відкритого зведеного виконавчого провадження. Якщо ще й суд надасть розстрочку виконання судового рішення, то вийде, що відповідач отримає розстрочку двічі: перші по рішенню суду, друга черговість та пропорційність, яку застосовує виконавча служба. Це поставить сторін по справі в нерівні умови та порушить одне з основних завдань господарського судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Просить відмовити у розстроченні виконання судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

25.09.2014 між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Налагоджувально-монтажне підприємство «Енергосервіс» (Підрядник, позивач у справі) був укладений договір про закупівлю робіт № 1470914, за умовами якого підрядник зобовязався у 2014 2015 роках виконати роботи зазначені в п. 1.2 договору, а саме: «Реконструкція ПС35/10 кВ «Токмацька» для електропостачання комплексу сонячної електростанції ТОВ «Токмак Солар Енерджі» Токмацького району Запорізької області», а Замовник прийняти і оплатити роботи (п.п. 1.1, 1.2 договору). Ціна договору з ПДВ склала 12 861 587,39 грн. (п.3.1).

Згідно з п. 4.3 договору, по письмовому зверненню підрядника, можлива попередня оплата у розмірі до 50% від загальної вартості робіт за цим договору, при умові фінансової можливості Замовника. Незалежно від виплати чи невиплати Замовником передплати, Підрядник зобовязаний дотримуватися строків виконання робіт згідно з календарних графіком виконання робіт (додаток №2), який є невідємною частиною цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 25.12.2015 про зміну договору № 1470914 (т.1 а.с.31) сторонами погоджено внесення до нього відповідних змін та доповнень, зокрема, внесено зміни до розділу ІV «Порядок здійснення оплати», а саме: до п. 4.1 договору щодо встановлення умов та терміну оплати, а також доповнено цей розділ договору пунктом 4.9.

Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 в 25.12.2015) розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником протягом 180 календарних днів після підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма КБ-3) на підставі отриманого Замовником рахунку за умови наявності одночасно таких умов: - виконання «Підрядником» робіт на суму здійсненої «Замовником» передоплати та оформлення документів, зазначених у п. 4.2 цього договору; - підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма № КБ-3), акту приймання-передачі змонтованого устаткування; - реєстрація «Підрядником» в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, яка складена відповідно до вимог законодавства, діючого на дату її складання, та умов цього Договору».

Вказаною угодою, а також додатковими угодами № 2 від 06.06.2016, № 3 від 29.12.2016, № 5 від 10.08.2017 вносилися зміни до п.п.1.1, 5.1.1. договору щодо продовження строків/термінів виконання робіт та визначено, що роботи виконуються у 2014 2017 роках, строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) 20.10.2017.

У пункті 10.1 договору (в редакції додаткової угоди № 5) сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє по 20.11.2017 включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Матеріали справи свідчать, що в межах договору № 1470915 від 29.05.2014 позивачем фактично виконано роботи на загальну суму 12 790 178,55 грн., що підтверджується довідками форми КБ-3 та актами приймання виконаних робіт, актами приймання-передачі устаткування, копії яких додано до позовної заяви. По роботам, виконаним до 30.06.2016 замовник розрахувався повністю, що підтверджується банківськими виписками, наданими позивачем у справу (том 2, а.с.14-30). Після зарахування здійснених відповідачем оплат, в тому числі попередніх (порядок зарахування наведено у розрахунку т. 1, а.с. 18-20), залишок суми передплати, здійсненої відповідачем 10.03.2016 склав 159032,19 грн.

30.06.2016 сторонами договору підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2016 КБ-3 на загальну суму 310019,32 грн., акти №№1,2,3,4 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за червень 2016 року та акти приймання-передачі змонтованого устаткування (том 1, а.с. 146-169).

Позивачем виставлено рахунок № 26 від 30.06.2016 (т. 1, а.с.171) на оплату робіт в сумі 150 987,17 грн. (сума заборгованості, що залишилася після зарахування залишку вищевказаної попередньої оплати: 310019,32-159032,19), направлено відповідачу претензію за вих. №2 від 10.01.2017 про сплату вказаної суми боргу. Рахунок на оплату та копію податкової накладної, згідно з відміткою на супровідному листі за вих. № 163 від 30.06.2016, вручено відповідачу 14.07.2016 (т.1, а.с. 170).

18.09.2017 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат КБ-3 за вересень 2017 на загальну суму 2 754 878,98 грн., акти №№ 1,2,3 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за вересень 2017 року та акт № 1-1 від 18.09.2017 приймання-передачі змонтованого устаткування (том 1, а.с. 174-186). На підставі вказаних документів позивачем виставлено рахунок №74 від 18.10.2017 (т. 1, а.с.188) на оплату робіт в сумі 2 754 878,98 грн., який разом із податковою накладною та квитанцією про її реєстрацію направлено відповідачу супровідним листом за вих. № 299 від 18.01.2017 (т. 1, а.с.187-189).

17.11.2017 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат КБ-3 за листопад 2017 на суму 525 476,46 грн. та акти №№ 4,5,6,7,8 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за листопад 2017 року та акт № 4-1 від 17.11.2017 приймання-передачі змонтованого устаткування (том 1, а.с. 190-202; т. 2, а.с. 1-7) на загальну суму 525 476,46 грн. Супровідним листом вих. № 317 від 28.11.2017 позивачем направлено відповідачу рахунок № 91 від 27.11.2017 на сплату вказаної суми, копію податкової накладної та квитанції про її реєстрацію (т. 2, а.с. 8-10).

Згідно з банківською випискою за 20.11.2017 (т. 2, а.с.30) відповідачем перераховано на рахунок позивача суму 1 513 000 грн., з якої: суму 150 987,17 грн. зараховано в оплату за роботи, виконані у червні 2016 та залишок оплати в сумі 1 362 012,87 грн. в оплату за роботи, виконані у вересні 2017, після чого сума боргу за роботи, виконані згідно з актами, підписаними 18.09.2017 склала 1 392 866,11 грн. Роботи за листопад 2017 на суму 525 476,46 грн. відповідачем не оплачено.

На підставі вищенаведеного, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, за яким порушено провадження у даній справі, предметом розгляду в якій є стягнення з відповідача суми 1 918 342,57 грн. основного боргу, а також, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, суми 12 529,72 грн. 3% річних та суми 30 016,32 грн. втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобовязання.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами у справі врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду підрядник зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 854 ЦК України передбачено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з п. 4.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 25.12.2015, розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником протягом 180 календарних днів після підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма КБ-3) на підставі отриманого Замовником рахунку за умови наявності одночасно таких умов: - виконання «Підрядником» робіт на суму здійсненої «Замовником» передоплати та оформлення документів, зазначених у п. 4.2 цього договору; - підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма № КБ-3), акту приймання-передачі змонтованого устаткування; - реєстрація «Підрядником» в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, яка складена відповідно до вимог законодавства, діючого на дату її складання, та умов цього Договору.

Тобто 180 календарних днів відраховується саме з дати підписання акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма КБ-3), а не від дати реєстрації податкової накладної в реєстрі, як стверджує відповідач.

Судом встановлено, що всі акти виконаних робіт за договором підписані сторонами без зауважень, відповідач прийняття виконаних позивачем робіт, згідно з вищевказаними документами, не заперечує. Позивачем надано та направлено відповідачу копії зареєстрованих податкових накладних, складених на виконання умов договору, отримання яких відповідач не заперечив.

Позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу відповідачем не спростовано, доказів здійснення в повному обсязі оплати виконаних позивачем робіт та погашення заборгованості у заявленій ним сумі, не надано.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 1 918 342,57 грн. основного боргу за виконані роботи є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 3% річних за загальний період з 28.12.2016 по 30.05.2018 в розмірі 12529,72 грн.

Так, на суму 150987,13 грн. заборгованості за актами, підписаними 30.06.2016, за період з 28.12.2016 по 20.11.2017 (327 днів) здійснено нарахування процентів річних в розмірі 4058,04 грн. та на суму 1 392 866,11 грн. заборгованості за актами, підписаними 18.09.2017, за період з 18.03.2018 по 30.05.2018 (74 дні) в розмірі 8471,68 грн.

Крім того, здійснено нарахування втрат від інфляції на суму боргу 150987,13 грн. за січень листопад 2017 в розмірі 18873,39 грн. та на суму боргу 1 392 866,11 грн. за квітень 2018 в розмірі 11242,93 грн., всього - на суму 30016,32 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач заперечив проти позову в цій частині позовних вимог, посилаючись на умови пункту 4.1, та зазначив, що визначення дня, з якого повинен здійснюватись перебіг 180 календарних днів для здійснення оплати, залежить від здійснення позивачем реєстрації відповідної податкової накладної. У відзиві (т. 2, а.с.42-45) зазначив, що перебіг цього строку за актами виконаних робіт від 30.06.2017 починається з 05.07.2016 (дата реєстрації податкової накладної), тому розрахунок 3% річних повинен бути проведений з 03.01.2017 по 19.11.2017. В запереченні на заяву про збільшення розміру позовних вимог (т. 2, а.с.126-127) вказав, що цей строк повинен відраховуватись з 19.04.2018 по 30.05.2018 (42 дні), враховуючи, що строк оплати за цими актами настав 18.04.2018, застосування індексу інфляції за квітень 2018 здійснюватись не повинен, тому нарахування в цій частині є безпідставним.

Зазначені твердження відповідача суд вважає помилковими, а заперечення необґрунтованими з огляду на положення пункту 4.1. договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 25.12.2015, яким визначено, що розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником протягом 180 календарних днів після підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма КБ-3) на підставі отриманого Замовником рахунку за умови наявності одночасно таких умов: - виконання «Підрядником» робіт на суму здійсненої «Замовником» передоплати та оформлення документів, зазначених у п. 4.2 цього договору; - підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма № КБ-3), акту приймання-передачі змонтованого устаткування; - реєстрація «Підрядником» в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, яка складена відповідно до вимог законодавства, діючого на дату її складання, та умов цього Договору.

Тобто 180 календарних днів відраховується саме з дати підписання акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма КБ-3), а не від дати реєстрації податкової накладної в реєстрі, як стверджує відповідач.

Таким чином, обовязок замовника здійснити розрахунок за виконані роботи протягом 180 календарних днів виникає саме з дати підписання акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки вартості виконаних робіт. Тобто, за актами виконаних робіт від 30.06.2016 відповідач повинен був оплатити роботи по 27.12.2016 включно, за актами від 18.09.2017 по 17.03.2018 включно.

Суд також звертає увагу, що згідно з пунктом 4.9 (в редакції додаткової угоди № 2 від 25.12.2015), Підрядник зобовязується складати податкові накладні у день виникнення податкових зобовязань з дотриманням вимог ст. 201 Податкового кодексу України, зазначати в податковій накладній відомості, які відповідають умовам цього договору та первинним документам, що складаються на виконання цього договору, та реєструвати складані податкові накладні протягом 15 календарних днів, наступних за датою їх складання, але в будь-якому випадку не пізніше 180 календарних днів.

Разом з тим, цим же пунктом договору визначено, що у разі якщо податкова накладна складена з порушенням порядку заповнення обовязкових реквізитів та не зареєстрована протягом 180-ти днів передбачено право замовника припинити своє зобовязання по оплаті фактично виконаних робіт шляхом прощення підрядником боргу замовника в частині суми, яка дорівнює сумі ПДВ по такій накладній. Сума ПДВ по такій накладній є сумою прощення боргу підрядником замовнику.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання.

Отже вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції є обґрунтованими. Проте, при перевірці розрахунку суми 3% річних судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при його здійсненні. Фактично до стягнення в цій частині підлягає загальна сума 12529,58 грн. - 3% річних. Розрахунок в частині заявленої суми втрат від інфляції в розмірі 30016,32 грн. здійснений позивачем вірно, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, в цілому, позовні вимоги задовольняються частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача суму 19183 грн. на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4/) ціною позову та (або) значенням справи для сторони ...

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування вказаних витрат в сумі 19183,00 грн. надано копію договору про надання послуг адвоката № 24/18 від 20.04.2018, акт від 30.05.2018 про виконанні роботи та надані послуги по договору, в якому наведено їх докладний перелік на кількість витраченого часу (т. 2, а.с. 37, 101) копію свідоцтва № 676 від 07.05.2008 адвоката ОСОБА_1 (т. 2, а.с.110), копію банківської виписки за період з 01 по 31 травня 2018 про перерахування оплати згідно з договором суми 9591,50 грн. 50% від загальної вартості (т. 2, а.с. 123-124). Відповідно до п.п 4.1. вказаного договору про надання послуг адвоката розмір оплати послуг складає 1% від суми основного боргу відповідача (1918342,57 грн.) та складає 19183,00 грн., що сплачується двома етапами: 50% до 10 травня 2018, кінцевий розрахунок протягом 10 календарних днів з менту оголошення рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу суд враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем, доведений, підтверджений належними доказами та є співрозмірним, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), витрачений адвокатом час, складність справи та ціну позову, тому підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив відповідач просив розстрочити виконання судового рішення на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами, вказане клопотання відповідач підтримав також у судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні категорично заперечив проти надання розстрочки виконання судового рішення, що також відображено у відповіді на відзив.

За змістом ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 12 календарних місяців, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав.

Підставою розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи дане питання, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обовязковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У преамбулі та статті 6 §1 Конвенція гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

В силу ч. 3 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Отже, при вирішенні питання про надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, необхідно виходити із дотримання балансу інтересів обох сторін, які приймають участь у справі.

У звязку з чим, суд також бере до уваги наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Звертаючись з заявою про розстрочку виконання рішення на 12 місяців, боржник не надав жодних гарантій, що протягом зазначеного часу рішення господарського суду буде ним виконуватись, не надано доказів, які б підтверджували його дійсні наміри щодо вжиття заходів, спрямованих на фактичне виконання рішення. Тобто, суду не надано належних доказів того, що надання судом розстрочки буде виправданим та забезпечить реальну можливість виконання судового рішення у даній справі. При цьому, суд бере також до уваги категоричну незгоду позивача на надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, що не заперечується відповідачем, останній має заборгованість перед позивачем, яка встановлена рішеннями господарського суду Запорізької області у інших судових справах, та яка й досі не сплачена.

Скрутний фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобовязань перед кредитором.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс, (69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська (Свердлова), 30, офіс 207) суму 1918342 (один мільйон девятсот вісімнадцять тисяч триста сорок дві) грн. 57 коп. основного боргу, суму 12 529 (дванадцять тисяч пятсот двадцять девять) грн. 58 коп. 3% річних, суму 30016 (тридцять тисяч шістнадцять) грн. 32 коп. втрат від інфляції, суму 29413 (двадцять девять тисяч чотириста тринадцять) грн. 33 коп. витрат зі сплати судового збору, суму 19183 (девятнадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 14.08.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Суддя О.С. Боєва