ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1971/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Україна Лізинг", м. Мерефа

про стягнення 17997,82 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Альтернатива Трейд" 17.07.2018 звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Альфа-Україна Лізинг" коштів у розмірі 17 997,82 грн. Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором поставки № АЛ-23/05/16 від 23.05.2016 р. в частині своєчасної оплати за переданий у власність товар. Згідно позовної заяви до стягнення заявлена сума заборгованості у розмірі 17997,82 грн., яка складається з 13849,98 грн. боргу за товар, 1840,72 грн. пені, 1893,12 грн. інфляційних збитків, 414,00 грн. - 3 % річних

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2018 р.1. постановлено прийняти позовну заяву ТОВ "Альтернатива Трейд" до розгляду та відкрити провадження у справі № 922/1971/18, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Клопотання від сторін, в порядку ч.5 ст.252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Від відповідача до матеріалів справи надійшов відзив на позов (вх. № 22548 від 03.08.2018 р.), згідно з яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи, що: по-перше, подібна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження; по-друге, в позовній заяві вказано невірну організаційно-правову форму відповідача; по-третє, у позовній заяві не вказано ціну позову; по-четверте, оскільки граничний термін реалізації товару не встановлений, у відповідача обовязок сплати коштів позивачу виникає лише після реалізації отриманого товару в роздріб третім особам.

В свою чергу, позивачем до матеріалів справи надано відповідь на відзив (вх. 23758 від 17.08.2018 р.), згідно з яким позивач просить суд вважати опискою зазначення в назві організаційно-правової форми відповідача ТОВ "Альфа-Україна Лізинг" та вважати вірним текст в даних відповідача наступним: Приватна фірма "Альфа-Україна Лізинг", ; місцезнаходження юридичної особи згідно ЄДР: 62472, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімата 8-10; р/р 1255 банк в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023; ІПН 16; св-во ПДВ № 100320197. Одночасно у повному обсязі підтримує позовні вимоги до ПФ "Альфа-Україна Лізинг", оскільки остання на даний час має заборгованість перед позивачем, строк оплати за якою вже настав. При цьому позивач вказує, що штрафні санкції, інфляційні та 3% річних нарахував виключно у відповідності до чинного законодавства та умов договору.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.05.2016 р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки № АЛ-23/05/16, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.п. 2.1 договору поставка товару за цим договором здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця.

Згідно з п. 2.4 договору, поставка партії товару здійснюється силами та за рахунок постачальника, за адресою місцезнаходження аптек покупця.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару покупцю. Перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент підписання покупцем видатково-прибуткової накладної на партію товару.

Згідно з п. 4.1. 4.2. договору, покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товари, які пропонуються постачальником до поставки за цим договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товари, що поставляються. Ціна на товар, яка входить у партію поставки, підтверджується у заявці покупця та вказується у видатково-прибуткових накладних. Зміна ціни товару після його поставки покупцю не допускається.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем по мірі реалізації, один раз в 14 днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам.

Відповідно до п. 5.2. договору, оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у договорі або внесення грошових коштів у касу постачальника.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар кожні 14 днів з моменту здійснення поставки.

При цьому, у пункті 6.1 договору сторонами було здійснено спробу визначити граничний термін реалізації товару, проте вказана умова містить замість визначення цього терміну лише прочерк, що унеможливлює визнання цієї умови узгодженою сторонами.

Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору поставлено відповідачу товар, проте, відповідач в повному обсязі та у визначений договором строк не оплатив його вартість. Позивач зазначає, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 13849,98 грн. за наступними накладними: № 63941 від 14.11.2016 р.; № 63942 від 14.11.2016 р.; № 63947 від 14.11.2016 р.; № 66407 від 28.11.2016 р.; № 66408 від 28.11.2016 р.; № 66409 від 28.11.2016 р.; № 66410 від 28.11.2016 р.; № 68655 від 12.12.2016 р.; № 68657 від 12.12.2016 р.

Як вказує позивач, у позовній заяві та встановлено з наданих до матеріалів справи: видаткових накладних та акту звірки взаєморозрахунків станом на 22.01.2018 р., позивачем протягом дії договору було поставлено відповідачу, та відповідно отримано останнім товар на загальну суму 74458,88 грн., в свою чергу сплачено відповідачем за отриманий товар грошові кошти у розмірі 60608,90 грн.

Таким чином, відповідач розрахунок за отриманий від позивача за спірним договором товар у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, у останнього виникла перед позивачем заборгованість за поставлений за договором поставки товару № АЛ-23/05/16 від 22.01.2018 р. у розмірі 13849,98 грн.

Обставини щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 13849,98 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем своїх зобовязань за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 (включно), позивачем також нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1840,72 грн., 3% річних у розмірі 414,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1893,12 грн.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт отримання від позивача за спірним договором продукції на суму 13849,98 грн. не заперечується відповідачем, як і не надано доказів на підтвердження факту повернення товару на цю суму позивачу, на виконання п. 6.2 договору.

За загальним правилом, згідно із приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Сторонами у договорі поставки визначений наступний порядок розрахунків за договором: оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем по мірі реалізації, один раз в 14 днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам (п. 5.1 договору).

Таким чином, сторонами момент виконання зобовязання в частині оплати за отриманий товар повязано з реалізацією відповідачем продукції 3-м особа.

Доказів реалізації продукції на спірну суму до матеріалів справи не надано (Звіт про реалізований товар).

Проте, відповідно п. 5.4 договору, саме на покупця (відповідача) покладено обовязок надання позивачу кожні 14 днів звітів про реалізацію товару. Доказів здійснення відповідачем цього обовязку до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів наявності у відповідача нереалізованої продукції, поставленої позивачем на суму 13849,98 грн. за спірним договором.

При цьому, суд наголошує, що виконання взятого зобовязання повинно бути виконано сторонами у розумні строки.

За таких підстав, враховуючи умови п.п. 5.1.-6.2. договору, укладеного між сторонами, неможливо встановити конкретний граничний строк (термін) виконання відповідачем взятого на себе зобовязання щодо оплати поставленого позивачем товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких підстав з метою визначення строку виконання відповідачем обовязку зі сплати вартості отриманого товару, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 04.05.2018 р. звернувся до відповідача з претензією (вих. № 2/03/18) про сплату заборгованості у розмірі 13849,98 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ "Альтернатива Трейд" у пятнадцятиденний строк з дати отримання цього листа.

Вказана вимога була отримана представником відповідача 05.05.2018 р., а відтак граничний термін оплати товару визначений самим позивачем є 21.05.2018 р. (який обліковується від 05.05.18р. + 15 днів та з урахування того, що останній 15 день припадає на неділю і переноситься на перший робочій день), та саме з наступної дати відповідач може бути визнаний таким, що прострочив виконання взятого на себе зобовязання.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, не надання відповідачем доказів здійснення своєчасної оплати поставленого товару, доказів повернення нереалізованого товару або обґрунтованих заперечень проти вимог позивача, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого ТОВ "Альтернатива Трейд" за договором поставки товару № АЛ-23/05/16 від 23.05.2016 р. товару на суму 13849,98 грн. з 22.05.2018 р.

За приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи містять докази виконання позивачем взятих на себе зобовязань за договором щодо поставки відповідачу товару та не містять доказів в підтвердження оплати відповідачем заборгованості за поставлений товар, що є предметом позову, при цьому учасниками справи не зазначено про існування таких доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості або вмотивованих заперечень проти неї, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 13849,98 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині заявлений позивачем вимог про стягнення з відповідача, у зв'язку із неналежним виконанням останнім зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, пені, 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих за період прострочення з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р., суд не знаходить правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не доведено факту прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання у період, за який позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні .

Статтями 216-218 ГК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

У розумінні частин 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені правові норми, нарахування як пені, так і 3% річних та інфляційних правомірне з моменту прострочення виконання боржник свого зобовязання.

Так, вищезазначені нарахування позивачем розраховані за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, проте в цей період прострочення з боку відповідача матеріалами справи, з урахуванням умов договору узгоджених сторонами, спростовується. Як встановлено судом, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання з 22.05.2018 року.

Відтак, в позові ТОВ "Альтернатива Трейд" в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 слід відмовити, як неправомірно заявленому.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник у звязку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобовязань, позивачем доведено наявність основного боргу, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за необхідне судовий збір у розмірі 1762 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, ч.1, 3 ст. 202, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної фірми "Альфа-Україна Лізинг" (62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кім. 8-10; ідент. код 31939825) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 92А, кімн. 1611Б; ідент. код 37878035) 13849,98 грн. основного боргу та 1762,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 20.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_1