ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 910/20369/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис",

представник позивача - Дорошенко С.О., адвокат (довіреність від 02.08.2018 № 02/08-1, свідоцтво від 27.02.2017 № 3296),

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

представник відповідача - Опанасик В.В., адвокат (ордер від 01.08.2018 № 136927, свідоцтво від 24.12.2016 № 1213),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2018 (головуючий суддя Щербаков С.О.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 (головуючий Чорна Л.В., судді: Разіна Т.І. і Яковлєв М.Л.)

у справі № 910/20369/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (далі - Товариство)

до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк)

про стягнення 1 099 313,53 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Банку про стягнення 1 099 313,53 грн. неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за невиконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди за договором оренди обладнання від 04.01.2011 № 6 (далі - Договір) за період з 11.01.2016 по 14.11.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до додаткової угоди від 30.11.2015 до Договору сторони погодили вважати його розірваним з 31.12.2015, при цьому Банк не виконав зобов'язання з повернення об'єкту оренди за Договором, передбаченого пунктом 7.1 Договору, тому Товариством було нараховано Банку 1 099 313,53 грн. неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Банку на користь Товариства 1 099 313,53 грн. неустойки.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що:

- у Банка наявне прострочення щодо повернення орендованого майна, а тому стягнення 1 099 313,53 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення є обґрунтованою вимогою;

- акт приймання-передачі від 31.12.2015 не є належним доказом повернення орендованого майна, з огляду на його невідповідність умовам Договору та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Банк звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- факт належного виконання обов'язку з повернення підтверджується актом приймання-передачі майна від 31.12.2015, а тому застосування судами положень частини другої статті 785 ЦК України є помилковим, оскільки орендні правовідносини припинилися;

- в акті приймання-передачі від 31.12.2015 виникла технічна описка;

- положення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не підлягає застосуванню до спірних правовідносин;

- судами не надано належної оцінки листу від 22.06.2017 № 0-74728.

Від Товариства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 04.01.2011 Товариством (орендодавець) та Банком (орендар) укладено Договір, за умовами якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до пункту 1.2.1 Договору найменування майна, що орендується: комплекти світлодіодних панелей згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 1.2.2 Договору вартість майна, що орендується, складає 6 343 337,00 грн. з урахуванням індексації.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що обладнання передається орендарю для використання у якості носіїв інформації у банківській діяльності.

Відповідно до пункту 3.2 Договору строк оренди складає 10 (десять) календарних років з дати прийняття майна, що орендується, за актом передання-приймання.

Згідно з пунктом 7.4 Договору майно вважається фактично переданим орендодавцеві/орендарю з моменту підписання акта передання-приймання.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Відповідно до пункту 9.2 Договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пунктом 9.1 цього договору та закінчується 04.01.2021.

Згідно з пунктом 9.7 Договору даний договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в України законодавстві.

На виконання умов Договору за актом приймання-передачі обладнання від 04.01.2011 орендодавець передав, а орендар прийняв обладнання: світлодіодні панелі: 2.048х0.512, у кількості - 13; 2.935х0.680, у кількості - 15; 4.096х0.768, у кількості - 9; 6.144х1.024, у кількості -1; 6.144х3.328 у кількості - 2 загальною вартістю 63 433, 37 грн.

Додатковою угодою від 25.02.2011 до Договору сторони зменшили кількість та склад майна, що передається в оренду за Договором, у зв'язку з чим додаток № 1 до Договору викладено у такій редакції: світлодіодні панелі: 2.048х0.512, у кількості - 13; 2.935х0.680, у кількості - 15; 4.096х0.768, у кількості - 9; 6.144х1.024, у кількості -1; 6.144х3.328 у кількості - 1 загальною вартістю 56 828,83 грн.

На виконання додаткової угоди від 25.02.2011 до Договору орендар передав, а орендодавець прийняв обладнання: світлодіодна вивіска 6.144х3.238, кількість - 1 шт., про що між Товариством (орендодавець) та Банком (орендар) складено та підписано акт приймання-передачі обладнання від 28.02.2011.

Додатковою угодою від 05.05.2011 до Договору сторони збільшили кількість та склад майна, що передається в оренду за Договором, у зв'язку з чим додаток № 1 до Договору виклали у такій редакції: світлодіодні панелі: 2.048х0.512, у кількості - 13; 2.935х0.680, у кількості - 15; 4.096х0.768, у кількості - 9; 6.144х1.024, у кількості -1; 6.144х3.328 у кількості - 2 загальною вартістю 63 433, 37 грн.

На виконання додаткової угоди від 05.05.2011 до Договору орендар прийняв, а орендодавець передав обладнання: світлодіодна вивіска 6.144х3.238, кількість - 1 шт, про що між сторонами складено акт приймання-передачі обладнання від 05.05.2011.

30.11.2015 між сторонами укладено додаткову угоду до Договору зі змісту якої вбачається, що Договір є розірваним з 31.12.2015.

29.09.2017 Товариство звернулось до Банку з вимогою від 28.09.2017 № 28/09-1 про виконання обов'язку з повернення об'єктів оренди (комплектів світлодіодних панелей) орендодавцю, яка залишена Банком без задоволення.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 1 099 313,53 грн. неустойки за невиконання зобов'язання з повернення об'єкту оренди за Договором за період з 11.01.2016 по 14.11.2017.

Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, що відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з частинами другою, третьою статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи викладене та положення Договору (з урахуванням додаткової угоди від 30.11.2015 до Договору) суди дійшли висновку, що він припинив свою дію з 01.01.2016.

Відповідно до пункту 7.1 Договору майно, що орендується, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту набрання чинності цим договором в м. Дніпропетровську. Передача орендодавцем та прийняття орендарем майна в оренду засвідчується актом передання-приймання. Після закінчення строку оренди повернення майна орендодавцеві здійснюється за актом передання-приймання протягом 10 (десяти) календарних днів разом з технічною документацією (комплектно). Обов'язок по складанню акта передання-приймання покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору. Орендар/орендодавець зобов'язаний здійснити огляд та перевірку стану майна під час підписання акту передання-приймання.

Згідно із статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, суди дійшли висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до акта приймання-передачі від 31.12.2015 до Договору, то судами встановлено, що відповідно до вказаного акта орендодавець повернув, а орендар прийняв із користування обладнання згідно з укладеним між сторонами Договором. Обладнання повернуто у повному обсязі в належному стані, придатне для використання за призначенням.

При цьому, по-перше, передавати мав орендар, а не орендодавець, що протирічить умовам договору.

По-друге, враховуючи те, що об'єкт оренди на протязі дії Договору змінювався, відсутність в акті найменування, вартості та складу майна, не може свідчити про повернення орендованого обладнання у повному обсязі.

По-третє, повернення майна здійснюється за актом разом з технічною документацією, а матеріали справи не містять доказів передання Банком Товариству технічної документації.

Посилання Банку на лист від 22.06.2017 №0-74728 були відхилені судами, оскільки зазначений лист не містить посилань на Договір, а тому не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ у даній справі.

Стосовно доводів Банку щодо вимоги, в якій згадується акт приймання-передачі від 31.12.2015, то такі доводи також були відхилені судами, оскільки із змісту вимоги вбачається, що 31.12.2015 повернення обладнання не відбулось, фактичний огляд та перевірка стану майна 31.12.2015 у місті Дніпропетровську уповноваженими представниками сторін не здійснювались, зафіксована актами операція не відповідає суті відносин з повернення об'єктів оренди орендодавцеві після припинення дії Договору.

Посилання в касаційній скарзі на те, що: факт належного виконання обов'язку з повернення підтверджується актом приймання-передачі майна від 31.12.2015, а тому застосування судами положень частини другої статті 785 ЦК України є помилковим, оскільки орендні правовідносини припинилися; в акті приймання-передачі від 31.12.2015 виникла технічна описка; положення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не підлягає застосуванню до спірних правовідносин; судами не надано належної оцінки листу від 22.06.2017 № 0-74728, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 у справі № 910/20369/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко