УХВАЛА

16 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6814/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючий, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корпусенка А.О.

за участю представників: ПрАТ "АЙБОКС БАНК" - адвоката Макарчука Л.Л. ордер КВ №110221; Міністерства оборони України - Петрик Т.В., дов. від 13.02.2018 №220/200/д; ТОВ "Воленс Трейд" - Григор'євої Н.В., дов від 02.04.2018, Генеральної прокуратури України Волошенюк О.Г., посв. №012019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (стара назва - Публічне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК")

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018

(Головуючий суддя - Майданевич А.Г.; судді - Сулім В.В., Коротун О.М,)

за позовом заступника Генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (стара назва - Публічне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК")

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Воленс Трейд"

про стягнення 4 642 987, 50 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року заступник Генерального прокурора України - головний військовий прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (далі - відповідач) про стягнення 4 642 987,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" порушило взяті на себе зобов'язання щодо повної поставки товару відповідно до умов договору про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) від 15.12.2016 № 286/1/16/36. Виконання умов якого було забезпечено виданою відповідачем банківською гарантією від 14.12.2016 № 2594-1216/WOGv на суму 4 642 987,50 грн. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" умови договору не виконало, позивач на підставі ст. 560 Цивільного кодексу України, ст. 200 Господарського кодексу України та п. 11.1 зазначеного договору направив відповідачу письмову вимогу від 12.01.2017 №286/8/166 щодо сплати грошового забезпечення в розмірі 4 642 987,50 грн. згідно з умовами вказаної банківської гарантії. Проте, відповідач відмовив позивачу у виплаті гарантійних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ", в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі - третя особа без самостійних вимог).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/6814/17 задоволено.

-Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/6814/17 скасовано.

-Прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

-Стягнуто з Публічного акціонерного товариства " АЙБОКС БАНК " ( 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9-А, код 21570492 ) на користь Міністерства оборони України ( 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022 ) 4 642 987 грн. ( чотири мільйона шістсот сорок дві тисячі дев'ятсот вісімдесят сім ) грн. 50 коп. банківської гарантії.

- Стягнуто з Публічного акціонерного товариства " АЙБОКС БАНК " ( 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9-А, код 21570492 ) на користь Генеральної прокуратури України ( 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051 ) 69 644 ( шістдесят девять тисяч шістсот сорок чотири ) грн. 81 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 104 467 (сто чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 22 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

- Стягнуто з Публічного акціонерного товариства " АЙБОКС БАНК " ( 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9-А, код 21570492 ) на користь Міністерства оборони України 03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6, код 00034022) 104 467 (сто чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 22 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що: суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у позові, послався на відсутність повноважень у виконуючого обов'язки Міністра оборони України ОСОБА_9 на видачу довіреності від 10.01.2017 № 220/16/д, проте, не звернув уваги на приписи Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", саме, якими визначено повноваження Міністра та його заступників, а застосував лише Положення про Міністерство оборони України та визначив державного секретаря Міністерства оборони України, як особу, яка може представляти міністерство у цивільно - правових відносинах, у зв'язку з чим дійшов до помилкових висновків про те, що вимогу від 12.01.2017 підписано не уповноваженою особою;

- також, висновок місцевого господарського суду, що у іншій довіреності від 05.12.2016 № 220/395/д ОСОБА_10 надано право стягнення забезпечення виконання договорів, зокрема і оплату пально-мастильних матеріалів відповідно до бюджетних асигнувань у 2016, тоді як стягнення за банківською гарантією мало відбутись у 2017, визнано судом другої інстанції безпідставним, оскільки на момент звернення вказана довіреність була не чинною, а враховуючи приписи ст. 2 Бюджетного кодексу, та також те, що ПАТ "АЙБОКС БАНК" не є бюджетною установою, тому, в даному випадку, вказані приписи не розповсюджуються на зобов'язання виплати банком гарантійного платежу.

- відповідно до гарантії від 14.12.2016 №2594-1216/WOGv будь-які вимоги або повідомлення стосовно гарантії мають бути надіслані банку в письмовій формі та в такий час, щоб банк мав можливість отримати їх не пізніше тієї дати, після якої ця гарантія втрачає чинність та всі зобов'язання банка втрачають силу. Строк дії гарантії до 01 лютого 2017 року включно;

- Міністерство оборони України звернулось до ПАТ "АЙБОКС БАНК" з вимогою від 12.01.2017 № 286/8/166 щодо сплати гарантійного платежу у розмірі 4 642 987, 50 грн., відповідно до умов банківської гарантії від 14.12.2016 № 2594-1216/ WOGv, тобто в межах дії гарантійного строку.

- апеляційним господарським судом зазначено, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за захистом якого той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 4 642 987, 50 грн слід задовольнити в повному обсязі.

Приватне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК"звернулось до Суду касаційної інстанції зі скаргою, у якій просить скасувати наведену постанову суду другої інстанції та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Підставою для скасування скаржник вважає невірне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права:, зокрема, ст. ст. 530, 560, 561, 563, 564, 565, 568 Цивільного кодексу України.

Скаржник вважає, що суд першої інстанціїдійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога №286/8/166 від 12.01.2017 про виплату гарантійного платежу, підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони ОСОБА_10, не відповідає вимогам банківських гарантій, оскільки строк дії довіреності виданої ОСОБА_10 закінчився 31.12.2016, при цьому, у вказаній довіреності ОСОБА_10 надано право стягнення забезпечення виконання договорів, зокрема і оплату пально-мастильних матеріалів відповідно до бюджетних асигнувань у 2016 році, тоді як стягнення за банківською гарантією мало відбутись у 2017 році. Водночас, іншу довіреність від 10.01.2017 видану ОСОБА_10 виконуючим обов'язки Міністра оборони України ОСОБА_9 суд не прийняв як документ, яким ОСОБА_10 надавались повноваження звертатись з відповідною вимогою, оскільки виконуючий обов'язки Міністерства оборони України не наділений повноваженнями на видачу довіреностей.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (стара назва - Публічне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК") на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі №910/6814/17 та призначено справу до розгляду.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у відкритому судовому засіданні за результатами перевірки матеріалів касаційної скарги дійшла до висновку про необхідність передати справу № 910/6814/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду в порядку ст. 302 ГПК виходячи з наступного.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судами встановлено, що укладений між позивачем та третьою особою без самостійних вимог Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору третя особа без самостійних вимог поставила на користь позивача продукцію в кількості 1.000.876 кг. на загальну суму 20.653.576,70 грн., що підтверджується актом прийому-передачі продукції за Договором від 27.12.2016 № 668, яку позивач оплатив повністю згідно платіжного доручення від 07.12.2016 № 286/1/3774 (дата оплати 29.12.2016). Вказані акт прийому-передачі та платіжне доручення наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконання умов Договору було забезпечено банківською гарантією від 14.12.2016 № 2594-1216/WOGv на суму 4.642.987,50 грн., виданою відповідачем (далі - Банківська гарантія).

Наданою Банківською гарантією відповідач зобов'язався безумовно та безвідклично виплатити бенефіціару (позивачу) протягом десяти банківських днів визначену гарантією суму у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом (третьою особою без самостійних вимог) умов Договору щодо кількості, якості та строків поставки продукції.

Строк дії Банківської гарантії - по 01.02.2017 включно.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Відповідно до п. 2 глави 4 розділу II Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Судами встановлено, що позивач, 12.01.2017 направив до відповідача вимогу №286/8/166 про перерахування коштів, зокрема, на суму 4.642.987,50 грн. відповідно до умов Банківської гарантії підписану директором департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача ОСОБА_12, проте відповідач відмовив позивачу у виплаті гарантійних коштів.

Судами встановлено, що в якості підтвердження повноважень підписанта, в додатках до вимоги було надано копії довіреностей позивача від 05.12.2016 № 220/395/д та від 10.01.2017 № 220/16/д. Строк дії зазначеної довіреності позивача від 05.12.2016 №220/395/д закінчився 31.12.2016.

Між тим, як встановили суди, довіреність від 10.01.2017 № 220/16/д видана позивачем, в особі тимчасово виконуючого обов'язки міністра оборони України ОСОБА_9, який діє на підставі Положення про міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 № 671 (у редакції постанови КМУ від 19.10.2016 № 730), наказу позивача від 30.12.2016 № 278КП, який уповноважив директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача на підписання від імені позивача вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів, договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), виконання робіт, надання послуг відповідно до кошторисних призначень на централізовану оплату пально-мастильних матеріалів, речового майна, продовольства, послуг з харчування, лазне-прального обслуговування відповідно до бюджетних асигнувань на 2017 рік за бюджетними програмами.

Положенням про міністерство оборони України, затвердженим постановою КМУ від 26.11.2014 № 671 (далі Положення) передбачено, що міністр в т.ч. представляє позивача у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами.

З метою забезпечення діяльності позивача, стабільності та наступності в його роботі, організації поточної роботи, пов'язаної із здійсненням повноважень позивача, КМУ призначається державний секретар позивача, який очолює апарат позивача.

Державний секретар позивача є вищою посадовою особою з числа державних службовців позивача.

Державний секретар позивача представляє останнього як юридичну особу в цивільно-правових відносинах, здійснює інші повноваження, визначені законом.

На час відсутності державного секретаря позивача чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обов'язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату позивача відповідно до наказу державного секретаря останнього.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що положення про Міністерство оборони України, яке зазначено як підстава для видачі довіреності, не містить положень які б передбачали можливість заміщення посади Міністра оборони України, а також не передбачає правової підстави для видання тимчасово виконуючим обов'язки міністра оборони України довіреностей, при цьому, наказ позивача від 30.12.2016 №278КП, який також був зазначений як підстава для видачі довіреності тимчасово виконуючим обов'язки міністра, не був наданий відповідачу разом із вимогою про сплату коштів.

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Пославшись на те, що під "органом юридичної особи" слід розуміти органи, уповноважені здійснювати управління юридичною особою на підставі закону та установчих документів, тобто вищі органи управління та виконавчі органи (наприклад, ст. ст. 98, 99, 101, 159, 161 ЦК, ст. ст. 41, 47, 58, 62 Закону "Про господарські товариства"), суд першої інстанції дійшов висновків про відсутність у тимчасово виконуючого обов'язки Міністра оборони України повноважень для видачі довіреностей.

Апеляційний господарський суд, скасувавши рішення суду першої інстанції дійшов висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з ст. 8 Закону України " Про центральні органи виконавчої влади" міністр як член Кабінету Міністрів України здійснює повноваження, визначені Законом України "Про Кабінет Міністрів України", зокрема, міністр як керівник міністерства представляє міністерство у публічно-правових відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами; визначає обов'язки першого заступника міністра, заступників міністра, розподіл повноважень міністра між першим заступником міністра та заступниками міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності; підписує накази міністерства; дає обов'язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату міністерства доручення.

Статтею 9 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що перший заступник, заступники міністра дають обов'язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату міністерства та його територіальних органів (у разі утворення) доручення.

Вказані вимоги закону, як зазначив апеляційний господарський суд, повною мірою відображені у Положенні про Міністерство оборони України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014.

З огляду на вищевказані вимоги закону, згідно з наказом Міністра оборони України від 30.12.2016 № 278 КП "Про тимчасове виконання обов'язків Міністра оборони України" у зв'язку з відпусткою Міністра, тимчасове виконання обов'язків Міністра оборони України з 31 грудня 2016 було покладено на першого заступника Міністра оборони України ОСОБА_9, яким і було видано довіреність ОСОБА_12 для пред'явлення вимог та стягнення забезпечення виконання договорів на закупівлю продукції (товарів), в тому числі і нафтопродуктів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що на час перебування у відпустці Міністра оборони України , було наділено першого заступника Міністра оборони України ОСОБА_9 повноваженнями Міністра оборони України, згідно з Законом України "Про центральні органи виконавчої влади". Крім того, враховуючи вимоги ст. 9 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" перший заступник, заступники міністра дають обов'язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату міністерства та його територіальних органів (у разі утворення) доручення.

Так, відповідно ч. 1 статті 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Міністр як член Кабінету Міністрів України здійснює повноваження, визначені Законом України "Про Кабінет Міністрів України", в тому числі щодо спрямування та координації діяльності центральних органів виконавчої влади.

У п. 19 частини 2 наведеної норми визначено, що Міністр як керівник міністерства представляє міністерство у публічно-правових відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її Межами.

У ч. 1 ст. 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що Державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру.

У п. 15 та п. 16 ст. 4 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань представляє міністерство як юридичну особу в цивільно-правових відносинах та у межах повноважень, передбачених законом, дає обов'язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручення.

Разом з тим, у п.п. 29 п. 10 Положення про міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014№671 визначено, що до повноважень Міністра належить, зокрема, представляти Міністерство у відносинах з іншими органами, підприємствам, установами і організаціями в України та за її межами; у п.п. 24 цього Положення визначено, що Міністр дає обов'язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Разом з тим, у п.п. 11 та п.п. 12 п. 11 Положення про міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014№671 визначено, що Державний секретар Міноборони представляє Міноборони як юридичну особу в цивільно-правових відносинах; дає у межах своїх повноважень, передбачених законом, обов'язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями та працівниками апарату Міноборони доручення.

Слід відзначити, що однією з ознак публічно-правових відносин є їх імперативність, яка виявляється в тому, що можливість виникнення і реалізація прав та обов'язків осіб у цих правовідносинах, а також виконання владних повноважень суб'єктом владних повноважень і порядок прийняття ним рішень чітко регламентовані законом і здійснюються способом та у випадках, передбачених відповідними нормативно-правовими актами.

З наведеного можна дійти висновків про те, що, зокрема у даній справі, та у багатьох інших справах суди по різному підходять до питання розмежування повноважень Міністра оборони України та Державного секретаря Міністерства оборони України стосовно видачі довіреностей на представництво Міністерства як юридичної особи у цивільно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 5 ст. 302 ГПК України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів зазначає, що питання стосовно розмежування повноважень у Міністра та Державного секретаря центральних органів виконавчої влади надавати, у межах своєї компетенції, відповідно до статті 246 ЦК України довіреності від імені юридичної особи, для представництва Міністерства у цивільно-правових відносинах, має важливе значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики

За таких обставин, колегія суддів Касаційного господарського суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України, дійшла до висновку про передачу справи № 910/6814/14 разом із касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (стара назва - Публічне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК") на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 234, 235, 302 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Справу № 910/6814/14 разом із касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (стара назва - Публічне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК") на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко