номер провадження справи 18/66/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2018 справа № 908/899/18

м. Запоріжжя

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "АКВАТОП" (65012, м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, буд. 2)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 108324,72 грн.,

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: Сидоренко А.С., довіреність б/н від 07.06.2018;

від відповідача: ОСОБА_3, ордер ЗП № 030888 від 16.07.2018;

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 99732,00 грн. основного боргу, 1828,08 грн. 3% річних та 6764,65 грн. інфляційних втрат, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, всього 108324,73 грн., за неповернення суми попередньої оплати в результаті не поставки оплаченого товару.

Ухвалою суду від 21.05.2018 позовну заяву ТОВ «Рибницька ферма «АКВАТОП» залишено без руху. Після усунення недоліків, що зумовили залишення позовної заяви без руху, ухвалою суду від 18.06.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/899/18, присвоєно справі номер провадження 18/66/18, судове засідання призначено на 17.07.2018; у судовому засіданні 17.07.2018 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 31.07.2018; у зв'язку з перебуванням судді Носівець В.В. з 31.07.2018 по 01.08.2018 у відрядженні, судове засідання, призначене на 31.07.2018, перенесено на 06.08.2018, за клопотанням позивача судом оголошувалася перерва до 08.08.2018.

В судовому засіданні 08.08.2018 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у вересні 2017 року ТОВ «Рибницька ферма «АКВАТОП» та ФОП ОСОБА_1 досягли усної домовленості щодо придбання позивачем у відповідача стелажів, столів та мийних ванн (надалі - товар). Отриманий 19.09.2017 від відповідача рахунок № 327 від 19.09.2017 на загальну суму 89732,00 грн. оплачений двома платежами: 19.09.2017 - 50000,00 грн. та 29.09.2017 - 49732,00 грн., всього на суму 99732,00 грн. Після здійснення оплат позивачем жодних документів не отримувалось, про дату поставки не повідомлялось. Станом на дату складання претензії товар не отриманий, грошові кошти не повернуті. Направлена 03.04.2018 відповідачу претензія із вимогою про повернення 99732,00 грн. повернута поштовим відділенням у зв'язку зі спливом строку зберігання поштового відправлення. За період з 19.09.2017 та з 29.09.2017 по 04.05.2018 позивачем нараховані 1828,08 грн. 3% річних та 6764,65 грн. втрат від інфляції. Посилаючись на ст.ст. 509, 526, 530, 625, 626, 629, 655, 663, 665, 693, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України позивач просив позов задовольнити.

У додаткових поясненнях до позовної заяви позивач вказав, що помилково перерахував на 10000,00 грн. більше ніж визначено рахунком, тому в цій частині грошові кошти набуті відповідачем безпідставно, що випливає з приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України. Посилаючись на Указ Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» № 227/95 від 16.03.1995 позивач вважає, що безпідставно набуті 10000,00 грн. мали бути повернуті відповідачем протягом 5 днів, що є підставою для покладення відповідальності на відповідача у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних за наведеним окремим розрахунком.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Додаткові пояснення, подані суду 06.08.2018, за своїм змістом містять ознаки часткової зміни підстав позову та збільшення/зменшення розміру позовних вимог, суд констатує, що вони оформлені без додержання вимог ст.ст. 46, 251-252 ГПК України та після початку першого судового засідання - 17.07.2018, в тому числі, не направлялися відповідачу і не вручалися його представнику, тому не прийняті до розгляду. Судом розглянуті первісно заявлені позовні вимоги.

Відповідач 02.08.2018 подав до суду відзив, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Відзначив, що позивач спотворює фактичні обставини, неправильно визначився із правовою природою виниклих правовідносин та безпідставно намагається стягнути грошові кошти за виготовлене на його замовлення нержавіюче нестандартне обладнання. На сайті інтернет-магазину «Fresh-Shop», де розміщено пропозиції ФОП ОСОБА_1, позивач зацікавився виготовленням потрібного йому нестандартного обладнання та зв'язався з відповідачем за контактною інформацією (телефоном), що розміщена на вказаному сайті. Сторони домовилися про вихідні дані стосовно конфігурації, розміру і кількості необхідного обладнання. Відповідач виставив 19.09.2017 рахунок № 327 на оплату 89732,00 грн. та, отримавши 29.09.20217 всю суму попередньої оплати, виготовив замовлене обладнання. За домовленістю сторін виготовлене обладнання мало передаватися за місцем його виробництва на умовах «самовивозу». Позивач за отриманням виготовленого обладнання до теперішнього часу не з'явився, обладнання за проханням самого позивача зберігається відповідачем до теперішнього часу. Щодо переплати позивачем на 10000,00 грн. більше, відповідач пояснив, що спочатку позивач мотивував це можливими непередбачуваними витратами з боку відповідача, а пізніше зазначив, що ці гроші мають покрити витрати відповідача на зберігання виготовленого обладнання поки в цеху позивача, де має бути встановлене обладнання, триває ремонт. Посилаючись на ст.ст. 837, 854 Цивільного кодексу України відповідач просив в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибницька ферма «АКВАТОП» (позивач у справі), ознайомившись в мережі Інтернет з інформацією, розміщеною на сайті інтернет-магазину «Fresh-Shop», зв'язалося із представником даної компанії для замовлення обладнання, ним виявився фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (відповідач у справі).

З електронної переписки сторін, що надана суду, (арк.с. 104, 105) вбачається,

- 18.09.2017 відповідач повідомив позивачу строк виконання замовлення: «Строк виконання 7 днів з моменту передоплати» та склав техніко-комерційну пропозицію на нейтральне обладнання;

- 19.09.2017 позивач відправив свої реквізити для виставлення відповідачем рахунку, повідомив, що сплатить 50000,00 грн. та вишле скан. доручення; додав ще позицію товару (ванна подовжена 1-секційна 1400х600, глибина 400). Вказав відповідачу: «Домовляйтеся по доставці на початок наступного тижня. Оплата за доставку готівкою водію. Нехай дасть ціну».

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 19.09.2017 виставив товариству з обмеженою відповідальністю «Рибницька ферма «АКВАТОП» рахунок № 327 на оплату стелажів, столів, ванн мийних (надалі - товар, обладнання) на загальну суму 89732,00 грн.

Платіжними дорученнями № 41 від 19.09.2017 на суму 50000,00 грн. та № 47 від 29.09.2017 на суму 49732,00 грн., а всього на суму 99732,00 грн. позивач, із посиланням на рахунок оплатив його, вказавши в призначенні платежу: за вироби, згідно рахунку № 327 від 19.09.2017.

Відповідач підтвердив отримання від позивача 99732,00 грн.

При розгляді справи сторони підтвердили, що товар є нестандартним кухонним обладнанням із нержавіючої сталі, яке виготовлялося на замовлення позивача.

В подальшому, 09.01.2018 відповідач отримав від позивача електронний лист з проханням відправити скан. видаткової накладної на електронну пошту та відправити оригінал з печаткою на відділення № 21 Нова Пошта в м. Одеса (арк.с. 88).

Відповідач не надав позивачу видаткову накладну, оскільки за товаром відповідач не прибув, довіреність на отримання товару не надав.

Позивач 03.04.2018 направив відповідачу претензію № 03/04 від 03.04.2018 із вимогою повернути грошові кошти.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтями 202, 203, 207 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналіз правовідносин сторін свідчить, що сторони зафіксували зміст свого правочину шляхом обміну письмовими документами та електронними листами і укладений учасниками справи правочин містить елементи різних договорів, зокрема підряду і купівлі-продажу, тобто є змішаним.

Що стосується виготовлення замовленого товару в цій частині до зобов'язань сторін застосовуються норми права, що регулюють підрядні правовідносини. Що стосується місця виконання зобов'язань сторін, строку виконання обов'язку передати товар та моменту виконання обов'язку продавця передати товар, то в цій частині до зобов'язань сторін застосовуються норми права, що регулюють питання купівлі-продажу та виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 837, 846 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Електронним листом 18.09.2017 визначено строк виконання - 7 днів з моменту передоплати. Передоплата остаточно здійснена 29.09.2017, тобто кінцевий строк виготовлення обладнання 06.10.2017, про що позивач обізнаний.

Слід зазначити, що позивач не визначив у позові строк та місце виконання укладеного сторонами правочину щодо передачі йому обладнання; не вказав момент виконання обов'язку продавця передати товар.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Стаття 693 ЦК України передбачає, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зміст правочину сторін не дає змоги визначити строк виконання продавцем зобов'язання передати товар.

За умови не встановлення строку передачі товару, позивач міг у будь-який час, в порядку ст. 530 ЦК України, вимагати від відповідача виконання обов'язку передачі обладнання, шляхом пред'явлення вимоги. Такий обов'язок мав бути виконаний відповідачем у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Докази про звернення позивача із вимогою щодо виконання відповідачем обов'язку передати товар не надані. Направлена у квітні 2018 року претензія містить вимогу щодо повернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Зазначення в електронному листі від 19.09.2017 про вказівку позивача домовлятися щодо доставки до м. Одеси не містить ні конкретної адреси доставки, ні конкретного поштового відділення, де позивачу має бути вручено відправлення.

Натомість рахунок № 327 від 19.09.2017, оригінал якого доданий позивачем до матеріалів справи (арк.с. 110) містить наступний зміст: «Увага! Сплата даного рахунку означає погодження з умовами поставки товару. Повідомлення про оплату обов'язкове, в інакшому випадку не гарантується наявність товару на складі. Товар відпускається по факту прибуття грошей на р/р постачальника, самовивизом, за наявності доручення та паспорту». В рахунку зазначений логотип інтернет-магазину та місцезнаходження відповідача: місто Мелітополь, вулиця Лисконоженко, 1/1.

Суд зазначає, що рахунок-фактура - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага, розміри і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються товари чи послуги відповідно до вказаних умов. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати покупцям за товари чи надані послуги, які планується поставити/виконати або за фактично поставлені/виконані.

Відповідно до ст. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: … 3) за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання; … 5) за іншим зобов'язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 197 ГК України господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання. У разі якщо місце виконання зобов'язання не визначено, зобов'язання повинно бути виконано: за іншими зобов'язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов'язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Додані докази свідчать, що позивач обізнаний як з місцезнаходженням відповідача - місто Мелітополь, вулиця Лисконоженко, 1/1, так і з місцем виготовлення/зберігання товару - місто Мелітополь, вулиця Ушакова, 2А (на сайті інтернет-магазину «Fresh-Shop» в розділі контакти розмішена відповідна інформація).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Позивач у претензії № 03/04 від 03.04.2018 із цитуванням приписів ст. 665 ЦК України вимагав повернення протягом 7 днів 99732,00 грн. боргу.

Судом встановлено, що відмови передати обладнання відповідач не висловлював, від передачі товару не ухилявся, підтвердив наявність виготовленого обладнання, яке з 09.11.2017 зберігається в м. Мелітополі Запорізької області по вулиці Ушакова, 2А, згідно складської розписки ФОП ОСОБА_5 від 08.08.2018, з яким відповідачем укладений договір зберігання.

Не доведення позивачем відмови відповідача передати обладнання, а також порушення ним строку виконання обов'язку передати товар дає підстави вважати, що вимога про стягнення 99732,00 грн. основного боргу є передчасно заявленою та задоволенню не підлягає.

Необґрунтованими є і позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 8592,73 грн., оскільки по-перше, вони є похідними від вимоги про стягнення 99732,00 грн. основного боргу; по-друге обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, в зв'язку із чим в позові відмовляється.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 13.08.2018.

Суддя В.В. Носівець