ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.08.2018 Справа № 920/573/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В.,

розглянувши матеріали справи № 920/573/18 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИГАЗ ЗБУТ (вул. Береста, 21, м. Суми, 40000),

до відповідача ОСОБА_1 управління Національної поліції в Сумській області (вул. Г.Кондратьєва, 23, м. Суми, 40000),

про стягнення 14301 грн. 90 коп.,

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

при секретарі судового засідання Сугоняко Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Сумській області 11754,35 грн. основного боргу, 329,12 грн. інфляційних збитків, 181,70 грн. 3% річних, 2035,92 грн. пені та витрати по судовому збору.

26.07.2018 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

08.08.2018 відповідачем подано відзив від 08.08.2018 №557/26/03-2018, в якому відповідач зазначає, що частково не визнає позовних вимог, зта просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та непі.

Позивач відповіді на відзив суду не надав.

Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне:

27.02.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) був укладений договір № 41АBSmz559-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, за умовами якого постачальник зобовязався передати споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобовязався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу у січні 2018 року природний газ на загальну суму 358 645,63 грн.

Факт отримання газу Відповідачем підтверджується актом приймання- передачі природного газу від 31.01.2018 № СМЗ00000831, належним чином підписаний сторонами та скріплений печатками (а.с.43).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунковим періодом є один календарний місяць.

Пунктом 4.2.1. Договору сторони погодили, що 50% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується на умовах попередньої оплати до 10 числа поточного звітного місяця постачання. Оплати залишку вартості спожитого газу здійснюється споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач частково здійснив оплату за спожитий газ на суму 346891,28 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та не оплатив у повному обсязі за поставлений газ у строк встановлений п. 4.2.1 Договору чим допустив утворення заборгованості станом на 19.07.2018 у сумі 11754,35 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений природний газ станом на 19.07.2018 у сумі 11754,35 грн. основного боргу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 329,12 грн. інфляційних збитків, 181,70 грн. 3% річних.

Відповідач контр розрахунку нарахувань суду не надав.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність.

Згідно з п. 3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодекс України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору № 41АBSmz559-17 від 27.02.2017 у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 2035,92 грн. пені.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, розміри пені за кожен день, суд дійшов висновку, що вимоги по стягненню пені у зазначеній сумі є правомірними.

Проте, відповідачем у відзиві на позовну заяву ставиться питання про застосування ст. 233 ГК України, щодо зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правова позиція щодо можливості зменшення розміру пені за рішенням господарського суду викладена у п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Аналізуючи практику Вищого господарського суду України протягом 2017 року вбачається, що судом підтримано висновки нижчестоящих судів щодо можливості та доцільності зменшення пені, зокрема у справах №№ 922/3603/16, 922/4141/16, 904/9857/16, 911/3437/16, 904/10352/15, 916/558/16, 914/4285/15.

Суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку приписи зазначених норм з огляду на те, що відповідач в більшому розмірі ніж залишилося боргу оплатив обсяги природного газу, відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої сплати.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним та обєктивним зменшити розмір пені на 10%, тому згідно ст. ст. 549-552 ЦК України з відповідача стягується пеня у розмірі 1832 грн. 32 коп.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 178, 202, 233, 238, 241,252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Сумській області (40000, м. Суми, вул.. Береста, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21; код 39586236) 11754 грн. 35 коп. основного боргу, 329 грн. 12 коп. інфляційних збитків, 181 грн. 70 коп. 3% річних, 1832 грн. 32 коп. пені; 1762 грн. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 16.08.2018.

Суддя С.В. Заєць