РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2018Справа № 910/2353/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київстар";

до Антимонопольного комітету України;

про визнання недійсним рішення.

Суддя О.В. Мандриченко

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Ахтімірова М.Г., довіреність № 215 від 27.02.18 р.;

Від відповідача: Павленко О.В., довіреність № 300-02/20 від 20.02.18 р.;

Волощук Д. Є., довіреність № 300-007/31 від 24.03.18.;

Процишен М. В., державний уповноважений, наказ № 433-ВК від 01.07.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Київстар" з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просить визнати недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 705-р від 14.12.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 року відкрито провадження у справі № 910/2353/18 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 року задоволено клопотання позивача, постановлено здійснювати розгляд справи № 910/870/18 у закритому судовому засіданні.

Через відділ діловодства суду 29.03.2018 р. від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а також заява про залучення до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Зазначене клопотання та заява були відхилені судом як необгрунтовані та безпідставні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення нарахування пені та зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України № 705-р. від 14 грудня 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2353/18 до судового розгляду по суті на 12.07.2018.

У судовому засіданні 12.07.2018 оголошено перерву у справі до 24.07.2018 р.

Представники позивача у судовому засіданні 24.07.2018 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Антимонопольного комітету України № 705-р від 14.12.2017 року "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" (надалі - Рішення):

- визнано дії ПрАТ "Київстар" з поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення невизначеному колу осіб неправдивих, неповних, неточних відомостей щодо тарифікації вихідних дзвінків, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання послуг ПрАТ "Київстар", порушенням, передбаченим статтею 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

- за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього Рішення, відповідно до частини першої статті 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", накладено на ПрАТ "Київстар" штраф у розмірі 21 307 597, 00 грн.

- зобов'язано ПрАТ "Київстар" у двомісячний строк з дня одержання рішення здійснювати інформування споживачів та абонентів стосовно тарифікації вихідних дзвінків у строк, встановлений законодавством, у чіткій формі та у спосіб, що не вводитиме в оману споживачів та абонентів телекомунікаційних послуг.

Позивач не погоджуючись з висновками Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, звернувся до Господарського суду м. Києва на підставі статі 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" з позовом про визнання недійним Рішення Антимонопольного комітету України № 705-р від 14.12.2017 року з підстав недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а також неправильним застосуванням відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

На запит Комітету стосовно надання роз'яснень щодо системи розрахунків, яку застосовує ПрАТ "Київстар" при тарифікації вихідних дзвінків по Україні в тарифних планах "Тримайте зв'язок", " 25 мільйонів" та "Спілкуйся без меж", ПрАТ "Київстар" листом від 17.03.2011 № 1842/03/01 повідомило: "... ПрАТ "Київстар" не застосовує похвилинну тарифікацію, це означає, що тарифною одиницею під час відповідних розрахунків, є виключно секунда".

Вартість хвилини розмови позивач використовує для відповідних тарифних планів, що супроводжується приміткою такого змісту: "Тарифікація дзвінка здійснюється посекундно. Тарифікується кожна перша секунда кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини. Секунди з другої по шістдесяту не тарифікуються". ПрАТ "Київстар" також зазначає, що визначення вартості послуг у такий спосіб є сформованою та широко застосованою практикою на ринку надання послуг телефонного зв'язку та застосовується всіма без винятку операторами.

У своїх відповідях від 19 вересня 2016 року вих. № 1258/01 та від 27 жовтня 2017 року вих. № 578/01 на вимоги Комітету ПрАТ "Київстар" зазначило, що у своїх тарифних планах застосовувало наступні твердження (далі - Комунікації).

У 2015 році:

"Тарифікація дзвінків здійснюється посекундно. Тарифікується перша секунда кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини. Секунди з другої по шістдесяту кожної хвилини розмови не тарифікуються";

"Тарифікація дзвінків є посекундною. Тарифікується перша секунда коленої хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини. Секунди з другої по шістдесяту не тарифікуються";

"Тарифікація дзвінків є посекундною. Тарифікується перша секунда кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини" (далі - Твердження 2015 року). (Додаток 5)

Із вказаного вище вбачається, що кожне з Тверджень 2015 року містить неправдиві відомості, зокрема: "Тарифікація дзвінків здійснюється посекундно", "Тарифікація дзвінків є посекундною".

При цьому подальша інформація, яка міститься в кожному з Тверджень 2015 року, зокрема: "Тарифікується перша секунда кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини", ще раз підтверджує той факт, що відомості про "посекундну тарифікацію" є неправдивими.

Відомості про те, що "Секунди з другої по шістдесяту кожної хвилини розмови не тарифікуються" та "Секунди з другої по шістдесяту не тарифікуються" є неточними, оскільки, як зазначив відповідач, секунди з 2 по 60 "додатково" не тарифікувалися, тобто мали свою вартість (не були безкоштовними), що включалась у вартість першої секунди.

Також у 2016 та наступних роках ПрАТ "Київстар" використовувало наступні твердження:

"Тарифікація вихідних та переадресованих дзвінків є посекундною та здійснюється в першу секунду кожної хвилини розмови. Секунди з другої по шістдесяту кожної хвилини розмови не тарифікуються" (далі - Перше Твердження).

"Тарифікація дзвінків здійснюється в першу секунду кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини. Секунди з другої по шістдесяту не тарифікуються" (далі - Друге Твердження).

З аналізу вказаних Тверджень вбачається, що перше Твердження містить відомості: "Тарифікація вихідних та переадресованих дзвінків є посекундною". Зокрема, вказано, що тарифікація вихідних дзвінків є посекундною і це дає підстави споживачу/абоненту вважати, що оплата знімається за кожну фактично використану секунду розмови, а насправді оплата знімається в першу секунду розмови в розмірі вартості повної хвилини незалежно від кількості проговорених секунд у цій хвилині.

Подальші відомості, які включені в Перше Твердження, є недостатньо чіткими (неточними) і неповними та не дають можливості споживачу/абоненту зрозуміти фактичну тарифікацію, яка буде здійснена за тарифним планом.

Тарифікація здійснюється в першу секунду як при похвилинній тарифікації, так і при посекундній тарифікації, тому немає жодних підстав вважати, що фраза "тарифікація ... здійснюється в першу секунду кожної хвилини розмови" має навести споживача/абонента на думку про те, що насправді тарифікація є похвилинною.

Крім того, як випливає з пояснень ПрАТ "Київстар" згідно з протоколом попередніх слухань № 3 від 22.11.2017, позивач не зазначає вартості однієї секунди розмови, а також не зазначає вартості подальших 59 секунд, яка включена у вартість першої секунди, що є неповною інформацією. Отже, вартість 1 секунди споживач/абонент може отримати виключно розрахунковим методом, маючи вартість хвилини та знаючи, що тарифікація посекундна.

Інформація, що міститься в Першому Твердженні "Секунди з другої по шістдесяту кожної хвилини розмови не тарифікуються", є неточною згідно з поясненнями Позивача у протоколі попередніх слухань № 3 від 22.11.2017.

Друге Твердження не містить неправдивої інформації про "посекундну тарифікацію". За своєю суттю Друге Твердження є неповним та неточним, проте не надає достатніх підстав розумному споживачу/абоненту зробити висновок про "посекундну тарифікацію". Проте Друге Твердження містить ознаки порушення статті 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", оскільки споживачу/абоненту незрозуміло, яким чином здійснюється тарифікація, виходячи з формулювань Другого Твердження.

Згідно з п. 65 Правил для ведення обліку обсягу наданих послуг застосовуються тільки повні тарифні одиниці в межах окремого сеансу зв'язку.

Частиною 3 ст. 39 закону України "Про телекомунікації" встановлено, що у разі, якщо оператор, провайдер телекомунікацій встановлює плату за телекомунікаційні послуги згідно з почасовими тарифами, то при розрахунках зі споживачами/абонентами він зобов'язаний врахувати лише повні тарифні одиниці часу.

Таким чином, відповідне формулювання Комунікацій дозволяє Позивачу стягувати кошти за повну хвилину розмови, навіть якщо споживач/абонент проговорив декілька секунд, не порушуючи вимог Закону України "Про телекомунікації" та Правил.

Проте та обставина, що зазначені формулювання Комунікацій відповідають вимогам законодавства, що регулює порядок здіснення тарифікації, не свідчить про відсутність порушення вимог Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Так, Комітетом було проведено опитування споживачів/абонентів мобільного зв'язку стосовно розуміння ними Комунікації: "Тарифікація вихідних та переадресованих дзвінків є посекундною та здійснюється в першу секунду кожної хвилини розмови. Секунди з другої по шістдесяту кожної хвилини розмови не тарифікуються" та формулювання приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (далі - ПрАТ "ВФ Україна"): "Вартість дзвінків вказано за першу секунду кожної хвилини розмови", а також наступного формулювання ПрАТ "ВФ Україна": "Вартість дзвінків вказано за першу секунду кожної хвилини розмови, до вартості котрої включено кожну наступну секунду зазначеної хвилини в межах розмови. Тарифікація відбувається у першу секунду кожної хвилини розмови".

Згідно з результатами опитування стосовно Комунікації ПрАТ "Київстар" (опитано 436 споживачів/абонентів на виході з центрів обслуговування абонентів оператор ПрАТ "Київстар"):

-257 опитаних сприймають твердження ПрАТ "Київстар" про деталі тарифікації як оплату за кожну секунду вихідного дзвінка, починаючи з першої секунди;

-75 опитаних вважають, що стягнення плати здійснюється лише за першу секунду кожної хвилини розмови в розмірі вартості секунди, секунди з 2 по 60 надаються безкоштовно (даруються);

-96 опитаних вважають, що стягнення плати здійснюється в першу секунду кожної хвилини розмови в розмірі вартості хвилини;

-8 опитаних не зрозуміли формулювання.

Отже, згідно з результатами опитування, 76 відсотків опитаних споживачів/абонентів були введені в оману щодо твердження відповідача, менше 2 відсотків не зрозуміли формулювання Відповідача. Поширення неправдивої інформації щодо тарифікації призводить до наявності причинно-наслідкового зв'язку між формулюванням ПрАТ "Київстар" та вибором споживача/абонента, що, зокрема, може вплинути на його намір придбати більш економічно вигідний продукт/послугу.

Також Комітетом були направлені листи про надання інформації до таких громадських об'єднань, як Всеукраїнська Федерація Споживачів "ПУЛЬС" та Громадська організація "Науково-дослідний центр незалежних споживчих експертиз "ТЕСТ".

Із відповідей, отриманих від вказаних громадських об'єднань, також можна зробити висновок, що інформація, зазначена в примітках тарифних планів ПрАТ "Київстар" щодо тарифікації вихідних дзвінків, на думку Всеукраїнської Федерації Споживачів "ПУЛЬС" та Громадської організації "Науково-дослідний центр незалежних споживчих експертиз "ТЕСТ", може вводити споживачів/абонентів в оману.

Таким чином, із вказаного вище вбачається, що позивач, не зазначаючи однозначно та прозоро фактичних умов тарифних планів, зокрема, що плата знімається похвилинно, вводить споживачів в оману.

Також ПрАТ "Київстар" вказує, що Комітетом було неправильно розтлумачено поняття "тарифікація" (не як облік часу, а як нарахування (знімання) плати), та наводить можливі варіанти усвідомлення споживачем Комунікацій у разі визначення поняття "посекундна тарифікація" як тривалості послуги та як вартості послуги.

Законодавством не визначено поняття "тарифікація". Відповідно до тлумачних словників тарифікація - це визначення тарифу на основі певної класифікації об'єктів оподаткування або оплати. При цьому тариф - це система ставок оплати за виробничі і невиробничі послуги, які надаються населенню, компаніям, організаціям, фірмам і установам. Із вказаного вище випливає, що посекундна тарифікація означає, що за секунду розмови нараховується відповідна встановлена оплата.

При цьому вказане вище опитування, проведене Комітетом свідчить, що споживачі також розуміють під "посекундною тарифікацією" оплату за кожну секунду розмови.

Крім того, формулювання Комунікацій: "Тарифікується перша секунда кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини. Секунди з другої по шістдесяту не тарифікується", свідчить про те, що позивачем поняття "тарифікація" також використовувалось у значенні нарахування плати за відповідну тарифну одиницю (секунду).

Відповідно до ст. 66 Закону України "Про телекомунікації" позивач вправі самостійно встановлювати тарифи та умови тарифікації надання телекомунікаційних послуг, але при цьому він зобов'язаний надавати споживачеві правдиву, повну та точну інформацію про умови надання відповідних послуг, що у даному випадку ПрАТ "Київстар" дотримано не було.

Жоден суб'єкт господарювання не має права спочатку надавати споживачу/абоненту неправдиву інформацію, а в подальшому якимось чином таку інформацію спростовувати. Середньостатистичний споживач/абонент не повинен ставити під сумнів кожну інформацію від суб'єктів господарювання про товари чи послуги, які він отримує, зокрема про умови тарифікації.

Комітет вважає, що такий споживач/абонент, прочитавши Комунікацію ПрАТ "Київстар" про те, що тарифікація вихідних дзвінків є посекундною, має всі підстави вірити, що тарифікація дійсно є саме посекундною, оплата знімається саме за кожну фактичну секунду розмови, і не має підстав піддавати це сумніву, читати твердження зі спростуванням в подальшій деталізації умов тарифікації та/або додатково перевіряти інформацію в інших джерелах, таких як гаряча лінія оператора.

Відповідно до положень Директиви № 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Європейської Ради від 11 травня 2005 року "Про недобросовісні торгівельні методи підприємств по відношенню до споживачів на внутрішньому ринку", згідно з якими: "...Комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона включає в себе недостовірну інформацію або складає загальне враження про товар, що вводить в оману або може ввести в оману середньостатистичного споживача, навіть якщо інформація вірна по відношенню одного або декількох елементів товару, основних його характеристик, ціни товару, способу визначення ціни товару права споживача тощо, та спонукає або може спонукати споживача здійснити покупку (заключите договір), якої не було б, якщо споживач мав достовірні відомості...", "...Комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини і обмеження комунікативного середовища, продавець не надає істотно необхідної середньостатистичному споживачу інформації для прийняття обдуманого рішення по угоді, що веде чи може привести до укладення середньостатистичним споживачем угоди, якої при інших обставинах не було би ним укладено...".

Таким чином, твердження позивача, що помилкова оцінка Комітету змісту Комунікацій фактично позбавляє його можливості в публічному договорі визначити одиницю тарифікації, щоб надалі встановлювати особливості нарахування (знімання) плати, є безпідставним, оскільки у Рішенні Комітету відсутні висновки чи твердження, що ПрАТ "Київстар" було неправомірно визначено одиницю тарифікації.

В абзацах 117-118 Рішення Комітету зазначено, що за наявною в Комітеті інформацією, з 2015 року в діях трьох основних операторів мобільного зв'язку виникла кардинальна різниця (якщо модель тарифікації і однакова, то комунікація абсолютно різна): двоє операторів поширювали завідомо неправдиву інформацію, назвавши фактично похвилинну тарифікацію - посекундною. У той же час третій оператор утримався від таких неправомірних, проте, з маркетингової точки зору, привабливих дій.

Відповідно Комітетом встановлено диверсифікацію у комунікації операторів мобільного зв'язку, у зв'язку з чим наявний причинно-наслідковий зв'язок між неправдивим, оманливим формулюванням та можливим вибором потенційного споживача/абонента. Враховуючи той факт, що основні гравці ринку мобільного зв'язку України повідомляли абсолютно різні формулювання (в одному випадку з наявністю, а в іншому - з відсутністю неправдивої інформації) та враховуючи бажання кожного потенційного споживача/абонента отримати економічно більш вигідну пропозицію, очевидним є той факт, що поширення неправдивої інформації про спосіб тарифікації є вагомим фактором для здійснення вибору і могло стати підставою для того, щоб перевага при прийнятті рішення про покупку була надана тим операторам мобільного зв'язку, в яких позиціонувалась "посекундна" тарифікація.

Крім того, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13-15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (статті 4, 6, 8, 15-1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з'ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб'єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

В абзаці 89 Рішення Комітету встановлено, що повідомлення ПрАТ "Київстар" невизначеному колу осіб неправдивих, неповних, неточних відомостей щодо тарифікації дзвінків на послуги оператора мобільного зв'язку, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання послуг ПрАТ "Київстар", є порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбачене статтею 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пункту 12 Правил розгляду заяв і справ, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень.

Як вже зазначалось, опитування споживачів/абонентів мобільного зв'язку проводилося шляхом письмового анкетування, що є письмовим доказом, який дає можливість встановити наявність порушення, оскільки вказане опитування показало, що 76% респондентів були введені в оману інформацією позивача про умови тарифікації вихідних дзвінків мобільного зв'язку.

Також відповідно до статті 40 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу.

Відповідно до статті 43 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Комітету за власною ініціативою чи за клопотанням особи, яка бере участь у справі, мають право призначити експертизу.

Якщо Позивач вважав, що для встановлення певних обставин необхідно призначити експертизу, він міг звернутися з відповідним клопотанням до Комітету, проте позивач протягом усього строку розгляду справи Комітетом не вважав за необхідне скористатися таким правом.

Таким чином, вказане вище спростовує твердження позивача про порушення Комітетом під час розгляду справи норм процесуального права.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15, недодержання органом Антимонопольного комітету України інших процедурних правил у розгляді справ про порушення конкурентного законодавства може мати наслідком визнання господарським судом відповідного рішення такого органу недійсним лише у випадках, коли відповідне порушення унеможливило або істотно ускладнило з'ясування фактичних обставин, що мають значення для прийняття органом Антимонопольного комітету України правильного рішення у справі, наприклад, порушено право особи, яка бере участь у справі, на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу, тощо. Якщо порушення органом Антимонопольного комітету України процедурних правил у розгляді справи про порушення конкурентного законодавства не призвело до прийняття неправильного рішення по суті розглянутої ним справи, то у господарського суду з урахуванням положень частини другої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" немає підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З встановлених у даній справі обставин вбачається, що позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 705-р від 14.12.2017 у розумінні статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення № 705-р від 14.12.2017 прийняте Антимонопольним комітетом України з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене позовні вимоги відхиляються повністю, а судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 145, 232, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі № 910/2353/18.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.08.2018.

Суддя О.В. Мандриченко