номер провадження справи 15/43/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 Справа № 908/803/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Експотрейд Компані, 61001, м. Харків, пров. Мало - Панасівський, 4/7

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, 69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2

про стягнення коштів

при секретарі судового засідання Чернетенко А.С.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача не з'явився; приймав участь в попередніх судових засіданнях ОСОБА_2, довіреність №7 від 07.01.2018;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність №1677 від 22.02.2018.

Суть спору:

02.05.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Експотрейд Компані, м. Харків до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя про стягнення коштів у розмірі 1 000 291,69 грн., з яких: 880 000,00 грн. основний борг, 30 417,17 грн. пеня, 18 154,52 грн. 3% річних, 71 720,00 грн. інфляційні витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2018, справу № 908/803/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 04.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі № 908/803/18, присвоєно справі номер провадження 15/43/18. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 29.05.2018 о/об 15 год. 10 хв.

Ухвалою суду від 29.05.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.06.2018.

У судовому засіданні 20.06.2018 оголошувалась перерва до 03.07.2018.

Ухвалою суду від 03.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 02.08.2018. Відкладено підготовче засідання на 25.07.2018.

Ухвалою суду 25.07.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу №908/803/18 до судового розгляду по суті на 01.08.2018р.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно апаратного комплексу Оберіг.

31.07.2018 на адресу суду від ТОВ "Експотрейд Компані" надійшло клопотання вих. №117 від 26.07.2018р. про розгляд справи за відсутні представника позивача. Також в даному клопотанні позивачем зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити з урахуванням уточнення позовних вимог №108 від 13.06.2018 та стягнути з ПрАТ "ЗЕРЗ" грошові кошти у розмірі 904 078,58грн., з яких: 780 000,00 грн. основного боргу, 29 755,07 грн. пені, 20 688,49 грн. 3% річних, 73 635,02 грн. інфляційні нарахування.

Клопотання позивача про розгляд справи 01.08.2018 без участі представника ТОВ "Експотрейд Компані" судом задоволено.

Підставою для звернення з позовом до суду з урахуванням їх уточнень, що викладені в заяві про уточнення №108 від 13.06.2018 (арк. с. 102-104), позивачем зазначалося неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки №160128 від 15.04.2016 в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, внаслідок чого заборгованість за поставлений товар склала 780 000,00 грн. Приймаючи до уваги положення ст. ст. 611, 625 ЦК України позивач нарахував і просить стягнути пеню у розмірі 29 755,07 грн., 3% річних у розмірі 20 688,49 грн. за період з 10.06.2017 по 20.06.2018 та інфляційні втрати у розмірі 73 635,02 грн. за період з червня 2017 по травень 2018. Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 530, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 162 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача підтримав заперечення, що викладені у відзиві № 4022 від 23.05.2018 (арк. с. 49-53) та запереченнях № 4834 від 19.06.2018 (арк. с. 115-117). Обґрунтовуючи правову позицію відповідач, по-перше, вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідач в повному обсязі не виконав зобовязання щодо повної оплати отриманого товару; по-друге, відповідач заперечує проти факти надання позивачем ОСОБА_4 приймання-передачі товару разом з поставкою товару. По-третє, відповідач вважає, що строк оплати товару не настав, внаслідок відсутності Актів приймання-передачі товару. По-четверте, не погоджується з позицією позивача щодо наставання строку оплати з дати підписання видаткової накладної, так як це не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Внаслідок недоведеності позивачем прострочення виконання відповідачем зобовязання щодо оплати отриманого товару (строк не настав), відповідач вважає безпідставним нарахування штрафних та компенсаційних санкцій. На підставі зазначеного просив в позові відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними в матеріалах справи документами.

В судому засіданні 01.08.2018 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено 13 серпня 2018 року.

Заслухавши доводи представника відповідача та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство "Запорізький електровозоремонтний завод" (замовник, відповідач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Експортрейд Компані" (постачальник, позивач у справі) 15.04.2016 уклали договір поставки №160128 (надалі договір)

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов'язується у 2016 році поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в Специфікації (ях) додатку (ах) до цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору.

Найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів: відповідно до Специфікації (ій) додатку (ів) до цього договору (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна (сума, загальна вартість) цього договору становить: 880 000,00грн., у тому числі ПДВ 20% 146 666,67 грн. Ціна за одиницю товару зазначається у Специфікації (ях) додатку(ах) до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 90 банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором Акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

В Актах приймання-передачі товару за цим Договором зазначається найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість та ціна товарів, номер та дата Договору, номер та дата заявки на постачання товару, дата отримання постачальником заявки на постачання товару, реквізити видаткової накладної за якою отриманий товар, інші відомості при необхідності. ОСОБА_4 приймання-передачі товару повинен бути скріплений печатками Сторін за Договором, у разі якщо Акт приймання - передачі товару не скріплений печатками Сторін за Договором, він вважається не підписаний.

Згідно з п 4.3. договору до рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що представник замовника при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у видатковій накладній, розписатися за отримання товару у видатковій накладній та видати представнику постачальника довіреність на отримання їм даної партії товару.

Право власності на товар, зазначений у Специфікації (ях) додатку (ах) до цього договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом (п. 5.5 договору).

Пунктом 5.8 договору сторонами узгоджено, що прийоми товару здійснюється при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної (інших документів щодо транспортування товару), пакувальних аркушів, рахунку на оплату товару, документів, підтверджуючих якість товару. Замовник проводить вхідний контроль товару згідно з вимогами ГОСТ 24297-87.

Підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін (п. 5.12 договору).

Пунктом 6.1.3 договору встановлено, що замовник зобовязаний підписати та скріпити печаткою зі сторони замовника отримані від постачальника Акти приймання-передачі товару, які оформлені у відповідності до абзацу другого пункту 4.2 цього договору, на протязі семи днів після їх отримання.

Пунктом 6.3.4 договору сторонами визначено, що постачальник зобовязаний на протязі дії договору направляти замовнику для підписання Акти приймання-передачі товару, оформлені у відповідності до абзацу другого пункту 4.2 цього договору, підписані та скріплені печаткою зі сторони постачальника.

Відповідно до умов договору сторонами узгоджена та підписана Специфікація №1 до договору, відповідно до якої постачальник зобовязаний поставити замовнику корпус букси ВЛ80 (код товару 30.20.4) в кількості 20 штук загальною вартістю 880 000,00грн.

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2016 до договору сторони пункти 1.1 та 10.1 виклали в новій редакції, а саме: "пункт 1.1 Постачальник зобов'язується у 2016-2017 роках поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в Специфікації (ях) додатку(ах) до цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору".

"пункт 10.1 Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.06.2017, але у будь якому разі до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором".

Сторони не надали доказів припинення дії договору, отже його умови є чинними на момент розгляду даного спору судом.

Із матеріалів справи вбачається, що постачальник згідно видаткової накладної № 2 від 27.01.2016, здійснив поставку товару замовнику на загальну суму 440 000,00 грн., а також згідно видаткової накладної №15 від 20.06.2016 на загальну суму 440 000,00 грн.

Про факт отримання відповідачем товару на загальну суму 880 000,00 грн. свідчать підписи представника замовника на видаткових накладних та довіреності №1643 від 27.01.2017, №1084 від 20.06.2017 на ім'я ОСОБА_5, товарно-транспортні накладні №1 від 26.01.2017 та №1 від 20.06.2017, які також містять підпис ОСОБА_5

Відповідач доказів невідповідності товару умовам договору по кількості, якості тощо суду не надав, факт отримання товару на загальну суму 880 000,00 грн. не спростував.

Як зазначив позивач разом з поставкою товару він передав відповідачу оригінали рахунків на оплату № 3 від 27.01.2017 на суму 440 000,00 грн. та № 11 від 20.06.2017 на суму 440 000,00 грн. та Акти приймання-передачі товару № 1 від 27.01.2017 та № 2 від 20.06.2017.

Відповідач зобовязання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару здійснив частково в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 7911 від 10.07.2017 та № 6539 від 30.05.2018, чим порушив умови договору. У звязку з чим, сума боргу на поставлений товар склала 780 000,00 грн.

У звязку з неповною сплатою відповідачем вартості отриманого товару, позивач, з метою досудового врегулювання спору, спрямував на адресу відповідача претензію № 8 від 25.12.2017р. з вимогою виконати зобовязання за договором поставки № 160128 та перерахувати суму боргу. Крім того, позивач вимагав від відповідача сплатити штрафні та компенсаційні санкції.

Претензія отримана відповідачем 02.01.2018р, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором, наявність заборгованості, стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором поставки № 160128 від 15.04.2016 у розмірі 780 000,00 грн. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Правовідносини врегульовані договором поставки № 160128 від 15.04.2016, який за змістом закріплених у ньому прав та обовязків сторін є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося судом, сторона в п. 4.2 договору узгоджено, що оплата здійснюється замовником протягом 90 банківських днів з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

Згідно з п. 4.3 договору до рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару).

В пункті 5.5 договору сторони узгодили, що право власності на товар, зазначений у Специфікації (ях) - додатку(ах) до цього договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом.

Матеріали справи не містять жодних зауважень чи претензій від відповідача щодо факту поставки, кількості, асортименту, якості, строків поставки товару або відсутності чи не повної передачі товаросупровідних документів. Видаткові накладні підписані уповноваженим представником відповідача без зауважень.

Таким чином, суд дійшов висновку про належне виконання позивачем умов п. 5.8 договору, та про те, що товар разом із супровідними документами був прийнятий уповноваженим представником відповідача на підставі виписаних довіреностей № 1643 від 27.01.2017 та № 1084 від 20.06.2017 без зауважень.

Крім того, суду надані докази про повторне направлення позивачем актів приймання передачі товару на адресу відповідача, проте вже листом за допомогою поштової служби ПАТ «Укрпошта» (арк. с. 98-99).

Зазначені обставини спростовують твердження відповідача про невиконання позивачем зобов'язань в частині направлення замовнику для підписання Акти приймання-передачі товару, як то передбачено п. 6.3.4 договору.

До того ж суд зауважує, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При цьому, підписання покупцем (відповідачем) видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, враховуючи, що у разі виявлення будь-яких зауважень щодо якості, комплектності та асортименту товару, обов'язок складання актів приймання-передачі товару покладається на відповідача, та відсутність зазначених зауважень з боку відповідача в момент прийняття товару, строк оплати поставленої продукції за договором (90 банківських днів) слід обраховувати з першого банківського дня після підписання замовником видаткової накладної.

Між тим, відповідач не надав доказів повної оплати отриманого товарору в рамках договору поставки №160128 від 15.04.2016.

За таких обставин суд визнав законними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 780 000,00 грн.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, позивач, враховуючи положення п. 7.2.1 договору, просив стягнути суму пені в розмірі 29 755,07 грн. за період прострочення з 10.06.2017 по 28.04.2018.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкції повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Умовами п. 7.2.1 договору встановлено, що за порушення строків оплати отриманого товару замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, через допущення помилки при округленні. Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 29 755,06 грн. за період з 10.06.2017 по 28.04.2018, в частині стягнення однієї копійки пені суд відмовляє в задоволенні позову.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 20 688,49 грн. за період з 10.06.2017 по 28.04.2018 та 73 635,02 грн. інфляційних втрат за період з червня 2017 по травень 2018 включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 20 688,49 грн. 3% річних за період прострочення з 10.06.2017 по 28.04.2018, такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний позивачем період з червня 2017 по травень 2018 включно, суд зазначає про неправильність та невідповідність наданого суду розрахунку нормам чинного законодавства виходячи з наступного:

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

В пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Між тим, як свідчать матеріали справи позивач розрахунок інфляційних втрат здійснив без урахування вищенаведених вимог законодавства, оскільки інфляція розраховувалась позивачем з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є невірним, оскільки найменший період розрахунку інфляції становить місяць.

Перерахувавши заявлену до стягнення суму інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 66 595,02 грн. за період з липня 2017 по травень 2018, в частині стягнення 7040,00 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки період за який розраховано вказану суму взято за 10.06.2017-10.07.2017, тоді як повинен братися індекс інфляції за повний місяць починаючи з липня 2017 року.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Доказів оплати наявної заборгованості. штрафних та компенсаційних санкцій відповідач суду не надав.

Заперечення відповідача щодо ненастання строку оплати отриманого товару, внаслідок не направлення позивачем ОСОБА_4 приймання-передачі товару, як то встановлено п. 6.3.4 договору, спростовані вищевикладеними обставинами та наданими суду доказами належного виконання постачальником зобовязань за договором, які полягають у передачі замовнику як якісного товару (визначеного в Специфікації №1) так і повного пакету супровідних документів. ОСОБА_4 приймання-передачі товару надсилались на адресу відповідача повторно про що свідчить лист позивача від 01.12.2016 (фактично - 01.12.2017). Доказів на підтвердження ненадання повного пакету документів під час передачі товару відповідачем не надано.

ОСОБА_4 приймання передачі товару № 1 від 27.01.2017 та № 2 від 20.06.2017, фактично підписані відповідачем 15.12.2017 з виправленням дати без погодження такої дії з позивачем. Затягування з підписанням та належним оформленням актів приймання-передачі товару, свідчить про неналежне виконання умов договору та про наявність зловживань в діях відповідача з виконання взятих на себе договірних зобовязань.

До того ж дії відповідача про часткову оплату отриманого товару підтверджують про наявність правових підстав (настання строку) для оплати отриманого товару.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ідентифікаційний код 01056273, р/р 602 в Запорізькому відділенні ПАТ АБ "Експрес-Банк" м. Запоріжжя, МФО 322959) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд Компані" (61001, м. Харків, пров. Мало-Панасівський, 4/7, ідентифікаційний код 38476377, р/р 2166 в ПАТ "Креді ОСОБА_6", МФО 300614) суму основного боргу за поставлений товар за договором поставки № 160128 від 15.04.2016 в розмірі 780 000,00 грн. (сімсот вісімдесят тисяч гривен 00 коп.), суму пені в розмірі 29 755,06 грн. (двадцять дев'ять тисяч сімсот пятдесят пять гривен 06 коп.), 3% річних в розмірі 20 688,49 грн. (двадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім гривен 49 коп.), суму інфляційних втрат в розмірі 66 595,02 грн. (шістдесят шість тисяч пятсот девяносто пять гривен 02 коп.), судовий збір в розмірі 13 455,58 грн. (тринадцять тисяч чотириста пятдесят пять гривен 58 коп.). Видати наказ.

У задоволені позову в частині стягнення пені в розмірі 0,01 (однієї) копійки та суми інфляційних втрат в розмірі 7040,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 13 серпня 2018 року.

Суддя І. С. Горохов