номер провадження справи 18/33/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2018 справа № 908/653/18

м. Запоріжжя

за позовом: приватного акціонерного товариства Дніпропетровський тепловозоремонтний завод (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Ремтранс-Д (69083, м. Запоріжжя, вул. Жасмінна, буд. 5, офіс 10; адреса для листування: 49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, 11А/8)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: публічне акціонерне товариство Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5)

про визнання недійсним договору

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: не зявився (у судовому засіданні 25.07.2018 - ОСОБА_1, довіреність № 178 від 14.05.2018; ОСОБА_2, довіреність № 186 від 19.07.2018)

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 14.02.2018

від третьої особи: не зявився

Розглядаються позовні вимоги про визнання недійсним договору про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2016, укладеного ПрАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод, ТОВ Доркомплект та ТОВ Ремтранс-Д.

Ухвалою суду від 02.05.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі № 908/653/18, присвоєно справі номер провадження 18/33/18, призначено підготовче судове засідання на 30.05.2018; оголошувалась перерва у підготовчому засіданні до 04.07.2018; строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України; ухвалою суду від 04.07.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство Українська залізниця, підготовче засідання відкладено до 25.07.2018; ухвалою від 25.07.2018 підготовче провадження закрито, почато судовий розгляд справи по суті, судове засідання призначено на 06.08.2018.

В судовому засіданні 06.08.2018 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

До початку судового засідання 06.08.2018 на електрону адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача у судовому засіданні; клопотання надійшло без електронного цифрового підпису; у судове засідання представник позивача не зявився.

Згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.02.2013 № 28, п. 1.5.17 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Враховуючи надходження до суду клопотання позивача (засобами електронного звязку) без електронного цифрового підпису та відсутність в матеріалах справи, станом на час розгляду справи, відповідного клопотання в оригіналі, клопотання позивача залишено судом без розгляду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2016, а саме: заміну постачальника (кредитора) ТОВ Доркомплект з визнанням суми заборгованості в розмірі 18079,75 грн. та переходом всіх прав та обовязків постачальника до нового кредитора ТОВ Ремтранс-Д згідно договору поставки № 16042т від 31.03.2016, не відповідає вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі та ч. 3 ст. 512 ЦК України. За доводами позивача, ТОВ Ремтранс-Д, не приймаючи участі в процедурі закупівлі, проведеної згідно Закону України Про публічні закупівлі, протиправно набув права на здійснення постачання за договором поставки № 16042т. Посилаючись на приписи ст.ст. 203, 215, 512, 526, 638, 650 ЦК України та Закон України Про публічні закупівлі, просив позов задовольнити.

Відповідач у наданому суду відзиві на позов проти заявлених вимог заперечив та вказав, що Закон України Про публічні закупівлі набрав чинності 19.02.2016 та вводиться в дію для певних замовників з 01.04.2016, а для всіх інших замовників з 01.08.2016, а договір поставки № 16042т, за яким в подальшому відступлено право вимоги, укладено 31.03.2016, і у будь-якому разі ПАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод не є замовником, в розумінні вимог закону України Про публічні закупівлі. Відзначив, що статутом позивача передбачено, що метою діяльності підприємства є отримання прибутку за рахунок виробничої, підприємницької, комерційної та інших видів діяльності, тому, враховуючи комерційний характер діяльності позивача та те, що органам державної влади не належить більше 50% статутного капіталу позивача (єдиним засновником є ПАТ Українська залізниця), тому на позивача не розповсюджуються положення Закону України Про публічні закупівлі. ОСОБА_3 того, відповідач зазначив, що жодних обмежень щодо відступлення прав вимоги за договором № 16042т не встановлено ані договором, ані чинним законодавством, зокрема, Законом України Про публічні закупівлі. Звертав увагу суду, що усі закупівлі пртягом 2016 року відбувалися відповідно до Тимчасового порядку, а не відповідно до Закону України Про публічні закупівлі. Посилання позивача, що договір про заміну сторони в договорі поставки суперечить ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі та ч. 3 ст. 512 ЦК України, а тому є недійсним з моменту його підписання, відповідач визнав безпідставними та таким, що не відповідають дійсності. Просив в позові відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що підприємство позивача здійснювало закупівлі по своєму Тимчасовому порядку, який був розроблений на підставі Закону України Про здійснення державних закупівель, тому, договір поставки № 16042т є укладеним шляхом застосування тендерної процедури з урахуванням Закону України Про здійснення державних закупівель. Також вказав, що згідно статуту ПрАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод опосередковане корпоративне управління відносно товариства здійснює ПАТ Українська залізниця. ПАТ Українська залізниця створено на підставі постанови КМ України № 200 від 25.06.2014 Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, статутний фонд якого створений шляхом внесення до нього 100% акцій, в тому числі ПрАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод, тому, 100% статутного капіталу підприємства позивача опосередковано через ПАТ "Українська залізниця" належить державі. Наслідком укладання договору про заміну сторони в зобовязанні фактично стає закупівля замовником товару, роботи чи послуги в особи, яка не брала участі в процедурі закупівлі. Вважає, що договір про заміну сторони в зобовязанні є недійсним з моменту підписання, а додаткова угода № 2 від 03.01.2017 є нікчемною, як така, що укладена на підставі недійсного правочину.

Відповідач проти доводів позивача заперечив та вказав, що позивач жодним наданим до суду документом не підтвердив факт укладання зазначеного договору у відповідності до Закону України Про публічні закупівлі. Надані позивачем документи не містять процедур закупівель, передбачених ст. 12 вказаного Закону. В оголошеннях, розміщених позивачем на сайті в 2015 році в розділі електронні закупівлі статус закупівлі не визначено, інформація про закупівлі позивача в 2016 році відсутня. Відповідно до роздруківки в період з 01.01.2016 по 12.07.2018 позивач розпочав подачу оголошень про закупівлі лише з 17.01.2018, крім того, такі закупівлі проводяться позивачем в порядку Допорогових закупівель, які не підпадають під дію Закону Про публічні закупівлі та регулюються виключно Положенням проведення закупівель на ПрАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод.

Третя особа (ПАТ Українська залізниця) у судове засіданні представника не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Доркомплект (постачальником) та приватним акціонерним товариством Дніпропетровський тепловозоремонтний завод (замовником, позивачем у справі) 31.03.2016 укладено договір поставки № 16042т (надалі Договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність замовника товар, вказаний у специфікації, що є невідємною частиною цього договору, а замовник зобовязався прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору (п. 1.1 Договору поставки).

Пунктом 1.2 Договору поставки визначено найменування товару: запчастини до дизелю ІА-9ДГ.

Відповідно до п. 6.2 Договору поставки загальна суму за цим договором складає 2078691,90 грн., крім того ПДВ 20% - 415738,38 грн. Всього: 2494430,28 грн.

Згідно із п. 7.1 Договору поставки розрахунки за договором провадяться у безготівковому порядку на рахунок постачальника, вказаний в договорі, в національній валюті України. ОСОБА_4 здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня поставки та на підставі отриманого від постачальника рахунку. У виняткових випадках допускається попередня оплата очікуваної поставки товару.

Пунктом 14.2 Договору поставки, в редакції додаткової угоди № 1 від 23.12.2016, визначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017.

На виконання умов Договору поставки сторонами підписано Специфікацію № 1 - додаток № 1 до Договору поставки та Специфікацію № 1 - додаток № 1 до угоди від 31.03.2016 , згідно з якими загальна сума вартості товару складає 2494430,28 грн. (з ПДВ).

В подальшому, товариством з обмеженою відповідальністю Доркомплект (кредитором-1), товариством з обмеженою відповідальністю Ремтранс-Д (кредитором-2, відповідачем у справі) та приватним акціонерним товариством Дніпропетровський тепловозоремонтний завод (боржником) 26.12.2016 укладено договір про заміну сторони у зобовязанні (надалі Договір про заміну сторони у зобовязанні), відповідно до якого кредитор-1 уступає кредитору-2 всі права вимоги та передає всі обовязки за договором поставки № 16042т від 31.03.2016, укладеному між кредитором-1 та боржником, у обємі та на умовах, встановлених цим договором (п. 1.1 цього договору).

Згідно із п. 1.2 Договору про заміну сторони у зобовязанні, в результаті уступки прав та обовязків у відповідності до цього договору, кредитор-1 вибуває з договору поставки № 16042т від 31.03.2016, а кредитор-2 набуває права та обовязки кредитора-1 за вказаним договором поставки № 16042т від 31.03.2016. Керуючись п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони визначили, що датою уступки кредитором-1 прав та обовязків за договором поставки № 16042т від 31.03.2016 вважається 01 січня 2017 року.

За змістом п. 1.4 Договору про заміну сторони у зобовязанні, сторони підтверджують, що станом на дату укладення договору, тобто на 26.12.2016, заборгованість боржника перед кредитором-1, що виникла на підставі договору поставки № 16042т від 31.03.2016 складає 1042743,12 грн. Сторони прийшли до згоди, що вказана заборгованість з дати укладення цього договору вважається боргом боржника перед кредитором-2 та право вимоги на цю заборгованість передано кредитору-2.

Згідно із п. 1.6 Договору про заміну сторони у зобовязанні для більшої ясності та для уникнення непорозумінь сторони визначають, що будь-які документи, повязані з виконанням договору поставки № 16042т від 31.03.2016 з моменту укладення цього договору та у наступних місяцях строку дії договору поставки № 16042т від 31.03.2016, повинні оформлюватись між кредитором-2 та боржником. Будь-які платежі, які повинні здійснюватись у звязку з виконанням договору поставки № 16042т від 31.03.2016, здійснюються між кредитором-2 та боржником.

Пунктом 2.2 Договору про заміну сторони у зобовязанні визначено, що підписанням цього договору боржник вважається належним чином повідомленим про перехід прав кредитора-1 до кредитора-2, у звязку з чим зобовязується оформити належним чином всі повязані з цим документи протягом 3-х днів з моменту підписання цього договору, а саме: додаткову угоду до договору поставки № 16042т від 31.03.2016, що передбачає заміну сторони постачальника та акт звірки взаємних розрахунків з кредитором-1 станом на дату цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору про заміну сторони у зобовязанні датою укладення цього договору є дата, вказана у верхньому правому куті цього договору, але, керуючись п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони визначають, умови цього договору в частині уступки кредитором-1 прав вимоги та обовязків за договором поставки № 16042т від 31.03.2016 застосовуються з 01 січня 2017 року (дата заміни сторони у зобовязанні).

Товариством з обмеженою відповідальністю Ремтранс-Д та приватним акціонерним товариством Дніпропетровський тепловозоремонтний завод 03.01.2017 укладено додаткову угоду № 2 до договору поставки № 16042т від 31.03.2016, якою преамбулу та розділ 15 договору поставки № 16042т від 31.03.2016 викладено в зміненій редакції, а саме: у преамбулі визначено «товариство з обмеженою відповідальністю Ремтранс-Д, яке має статус платника податку на прибуток на загальних умовах, в особі директора ОСОБА_5, яка діє на підставі Статуту, уклали даний договір про наступне:»; у розділі 15 договору поставки зазначено юридичну адресу та банківські реквізити товариства з обмеженою відповідальністю Ремтранс-Д.

Посилаючись на невідповідність заміни однієї із сторін у договорі про закупівлю нормам чинного законодавства, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2016.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши надані докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту порушеного права (охоронюваного законом інтересу), який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору) встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, обов'язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб'єктивного права (охоронюваного інтересу) - об'єкту судового захисту, порушення у зв'язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог про визнання недійсним договору про заміну сторони в зобовязанні позивач зазначає суперечність його вимогам ст. 36 Закону Україну Про публічні закупівлі та ч. 3 ст. 512 ЦК України.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник - не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

В пункті 13.6 Договору поставки № 6042т від 31.03.2016, в якому, на підставі договору про заміну сторони від 26.12.2016, замінено кредитора, сторонами погоджено, що правочин з передачі прав і обовязків постачальника третім особам допускається тільки по письмовому узгодженню з замовником.

Договір про заміну сторони в зобов'язанні від 26.12.2016 підписаний трьома сторонами, включаючи боржника за договором поставки № 16042т, отже, сторонами правочину дотриманні як приписи діючого законодавства, так і умови договору поставки № 16042т в частині передачі прав та обовязків іншій особі за згодою сторін. Підписуючи оскаржуваний договір позивач надав згоду на заміну кредитора в зобовязанні. При цьому, заміна кредитора в зобовязанні ніяким чином в даному випадку не порушує права та законні інтереси позивача (боржника), не погіршує становище та не зачіпає його інтересів, оскільки обсяг його прав та обовязків залишився не змінним.

Таким чином посилання позивача на порушення сторонами ч. 3 ст. 512 ЦК Україні під час укладання договору про заміну сторони в зобовязанні є безпідставним, оскільки заміна сторони в зобовязанні відбулася за згодою сторін і з урахуванням положень договору поставки № 16042т від 31.03.2016.

Доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваного договору вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі суд також визнав необґрунтованими.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закон України Про публічні закупівлі (надалі Закон) договір про закупівлю це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що замовники це органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх обєднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

До замовників також належать юридичні особи та/або субєкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки ОСОБА_3, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі субєкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі субєкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради субєкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

Таким чином, для з'ясування чи є ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» замовником в розумінні вимог закону слід з'ясувати чи здійснює він діяльність на комерційній основі.

Згідно із п. 1.1 Статуту приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" утворено (засноване) відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 22.11.2010 № 836 шляхом перетворення державного підприємства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" відповідно до Указу Президенту України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" (зі змінами) та перейменоване на приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства". Пунктом 1.4 Статуту ПрАТ "ДТРЗ" встановлено, управління корпоративними правами товариства здійснює публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". При цьому, Статутом ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» передбачено, що метою діяльності товариства є отримання прибутку за рахунок виробничої, підприємницької, комерційної та інших видів діяльності і забезпечення на цих засадах соціально-економічних потреб суспільства та зростання добробуту працівників товариства та його акціонерів.

Отже, враховуючи комерційний характер діяльності позивача, та факт того, що органам державної влади, органам влади Автономної Республіки ОСОБА_3, органам місцевого самоврядування не належить частка у статутному капіталі ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» більше 50 відсотків, оскільки єдиним власником засновником позивача є публічне акціонерне товариство Українська залізниця, ідентифікаційний код: 40075815, ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» не є замовником в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо доводів позивача, що договір № 16042т від 31.03.2016 укладався у відповідності до Закону України «Про здійснення державних закупівель» слід зазначити, що дійсно у період укладення вказаного договору діяв Закон України «Про здійснення державних закупівель», проте, докази укладення цього договору у відповідності до Закону відсутні.

Підпунктом 9 п. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх обєднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків. До замовників також належать замовники, визначені в пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності».

Тлумачення пп. 9 п. 1, ст. 9 Закону, а саме визначення поняття «замовники» надано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, як центральним орган виконавчої влади на той час, що реалізовувало державну політику у сфері державних закупівель, в листі-роз'ясненні, щодо Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014. В зазначеному листі розяснено, що замовниками, разом з органами державної влади та органами місцевого самоврядування є також юридичні особи та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави та територіальної громади, у спосіб, що не є комерційною або промисловою діяльністю в умовах конкуренції та одночасно відповідають хоча б одній із передбачених Законом ознак. Позивач є публічним акціонерним товариством, яке відповідно до мети здійснює свою діяльність виключно з метою отримання прибутку, ціни на товар/роботи/послуги, які виробляються/надаються позивачем, не фіксовані державою, а встановлюються самим підприємством, тому діяльність позивача є повністю комерційною та промисловою в умовах конкуренції, тому він не підпадає під визначення ОСОБА_4, в розумінні Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Також, статтею 12 Закону України «Про здійснення державних закупівель» передбачені види процедур, за якими ОСОБА_4 можуть проводити закупівлі: відкриті торги, двоступеневі торги, запит цінових пропозицій, попередня кваліфікація учасників, переговорна процедура закупівлі. Позивач наполягає, що ним проведена процедура закупівлі - запит цінових пропозицій.

Відповідно до ст. 35 цього Закону ОСОБА_4 здійснює закупівлю шляхом застосування процедури запиту цінових пропозицій щодо товарів і послуг, для яких існує постійно діючий ринок, за умови, що їх вартість не перевищує 500 тисяч гривень.

Отже, в порядку визначеним даним Законом при закупівлі вище 500 тис. грн. ОСОБА_4 повинен проводити процедуру Відкритих торгів (розділ 4 Закону).

Договір поставки від 31.03.2016 укладений на суму 2494430,28 грн., що спростовує доводи позивача про проведення процедури закупівлі у відповідності до Закону України «Про здійснення державних закупівель» - запит цінових пропозицій.

Відповідно до Тимчасового порядку проведення закупівель товарів, робіт та послуг на ПрАТ «ДТРЗ», затвердженим наказом виконуючого обовязки голови правління ПрАТ «ДТРЗ» ОСОБА_6 № 68 від 16.02.2016, укладання договорів на закупівлю товарів, робіт та послуг у позивача здійснювалися відповідно до висновку робочої комісії. Рішення робочої комісії провинно було оформлюватися відповідним протоколом.

Підпунктом 12 п. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, яка діяла на час укладення договору поставки від 31.03.2016) передбачено, що комітет з конкурсних торгів службові (посадові) особи замовника (генерального замовника), призначені відповідальними за організацію та проведення процедур закупівлі згідно з цим Законом.

Отже, позивачем у відповідності до вищезазначених наказів та всупереч Закону створено робочу комісію, яка відповідає за закупівлі та самостійно визначає переможця на підставі протоколу робочої комісії.

Суд визнав також необхідним зазначити, що положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом пяти днів з дня їх затвердження. Статтею 10 Закону встановлені порядок та строки оприлюднення інформації замовником про закупівлю, а саме зазначено, що ОСОБА_4 самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме:

- оголошення про проведення процедури закупівлі та тендерну документацію - не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж;

- зміни до тендерної документації та розяснення до неї (у разі наявності) - протягом одного дня з дня прийняття рішення про їх внесення або надання розяснень;

- оголошення з відомостями про укладену рамкову угоду (у разі здійснення закупівлі за рамковими угодами) - не пізніше ніж через сім днів з дня укладення рамкової угоди;

- протокол розгляду тендерних пропозицій - протягом одного дня з дня його затвердження;

- повідомлення про намір укласти договір про закупівлю - протягом одного дня з дня прийняття рішення про визначення переможця процедури закупівлі;

- інформацію про відхилення тендерної пропозиції учасника - протягом одного дня з дня прийняття рішення про відхилення;

- договір про закупівлю - протягом двох днів з дня його укладення;

- повідомлення про внесення змін до договору - протягом трьох днів з дня внесення змін;

- звіт про виконання договору - протягом трьох днів з дня закінчення строку дії договору, виконання договору або його розірвання;

- звіт про укладені договори - протягом одного дня з дня укладення договору.

Матеріали справи містять інформацію щодо проведення процедур закупівель, яка міститься в електронному вигляді на сайті prozorro (https://www.prozorro.gov.ua/tender). Так, відповідно до інформації про здійснення позивачем закупівлі в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивачем проведено 53 закупівлі. В зазначених оголошеннях, розміщених позивачем на сайті у вказаний період в розділі "електронні закупівлі" статус закупівлі не визначено. За період з 01.01.2016 по 31.12.2016 інформація про здійснення позивачем закупівлі на сайті не міститься.

З урахуванням викладеного, позивач належних доказів виконання встановлених наведеною нормою права обовязків самостійного оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу інформації про закупівлю суду не надав, що також спростовує твердження позивача про наявність порушення Закону України "Про публічні закупівлі" під час укладення договору про заміну сторони в зобовязанні, оскільки позиція позивача, що договір поставки від 31.03.2016 укладався за результатами тендерної закупівлі є не підтвердженою.

Слід зазначити, що відповідно до звіту ПАТ «Українська Залізниця» про результати проведення ревізійною комісією спеціальної перевірки приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» від 20.03.2017 перевіркою встановлено, що у 2016 році на ПрАТ «ДТРЗ» порядок закупівлі товарів, робіт та послуг регулювалися наступними Порядками (Положеннями):

- Тимчасовим порядком проведення закупівель товарів, робіт та послуг на ПрАТ «ДТРЗ», затв. наказом від 24.09.2015 № 530, зі змінами згідно наказу від 03.11.2015 (Тимчасовий порядок № 530);

- Тимчасовим порядком проведення закупівель товарів, робіт та послуг на ПрАТ «ДТРЗ», затв. наказом від 16.02.2016 № 68, зі змінами згідно наказу від 04.07.2015 №453 та згідно наказу від 01.08.2016 № 550 (Тимчасовий порядок № 68).

Тимчасовий порядок № 530 та № 68 застосовувався до всіх, без винятку, закупівель товарів, робіт та послуг, що здійснювались ПрАТ «ДТРЗ» за умови: при вартості закупівлі товарів та послуг від 5 до 200 тис. грн. без ПДВ, а робіт - до 1 млн. грн. без ПДВ за спрощеною процедурою; при вартості закупівлі більше 200 тис. грн. без ПДВ і робіт більше 1 млн. грн. без ПДВ за процедурами - запит цінових пропозицій, закупівля в одного учасника.

Також у Звіті зазначено, що згідно п. 12.2.3 Тимчасового порядку № 68 з 16.02.2016 закупівлі товарів та послуг вартістю від 5 тис. грн. до 200 тис. грн. з ПДВ, а робіт - вартістю більше 1 млн. грн. за рішенням керівництва ПрАТ «ДТРЗ» могли долучатись до участі у пілотному проекті щодо впровадження електронних закупівель, а з 29.08.2016 згідно наказу від 01.08.2016 № 550 всі закупівлі товарів, робіт та послуг, вартість яких перевищує 200 тис. грн. без ПДВ, а робіт - 1 млн. грн. без ПДВ повинні здійснюватися через електронну систему закупівель на комерційному майданчику Smart Tender.biz. Згідно рапорту начальника відділу з організації закупівель розпочати електронні закупівлі згідно наказу від 01.08.2016 № 550 з 29.08.2016 не було можливо в зв'язку з відсутністю інтернет ресурсу з технічних причин». В зв'язку з наведеним, з метою недопущення зупинки комплектації виробництва, начальник відділу звернулась до керівництва правління ПрАТ «ДТРЗ» з проханням дозволити проводити такі закупівлі відповідно до п.10 та п.12 Тимчасового порядку № 68 (за процедурою запиту цінових пропозицій та за спрощеною процедурою). На вказаному рапорті накладено резолюцію «погоджено».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ані на час укладення договору поставки № 16042т від 31.03.2016 та додаткової угоди від 03.01.2017, ані на час укладення договору про заміну сторони у зобов'язанні від 26.12.2016, відсутні підстави вважати позивача ОСОБА_4, як в розумінні вимог Закону України «Про публічні закупівлі», так і в розумінні Закону України «Про здійснення державних закупівель», тому на нього не поширювались обмеження, передбачені цими нормами права.

Обставини справи свідчать, що укладаючи договір про заміну сторони у зобовязанні від 26.12.2016, сторони дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України та мали на меті реальне настання правових наслідків, відтак, відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених у позовній заяві та доповненнях до неї підстав, позовні вимоги позивача не є обґрунтованими, тому в задоволенні заявлених позовних вимог відмовляється.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 15.08.2018.

Суддя В.В. Носівець