ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1153/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) , 2. Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"(61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11) , 3.Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (61052, м. Харків, вул. Червоножовтнева (Конторська), 35 )
про розірвання договору та стягнення 147 897,00 грн.
за участю представників:::

позивача - ОСОБА_1, особисто за паспортом; ОСОБА_3 адвокат

першого відповідача - ОСОБА_2 особисто за паспортом

другого відповідача - не з'явився

третього відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 89 670,00грн. збитків, 53 271,00грн. упущеної вигоди, 4 950,00грн. безпідставно набутих коштів за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди від 01.02.2008р., розірвати договір оренди від 01.02.2008р., укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №922/1153/15 визначено суддю Лавренюк Т.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.07.2016 залучено до участі у справі іншого відповідача - Комунальне підприємство "Харківській теплові мережі" (, м. Харків, вул. Доброхотова, 11); залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" (, 61052, м. Харків, вул. Червоножовтнева,35).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.08.2016 залучено до участі у справі іншого відповідача - Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" (, 61052, м. Харків, вул. Червоножовтнева,35).

Ухвалою суду від 29.09.2016 у справі № 922/1153/16 призначено комплексну судову будівельно-технічну та економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, провадження у справі зупинено.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2017 року у зв'язку із відсутністю повноважень судді Лавренюк Т.А. справу призначено для розгляду судді Присяжнюк О.О.

Ухвалою суду від 01.02.2017 для розгляду клопотань судового експерта поновлено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.02.2017 задоволено клопотання судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса про погодження проведення судової експертизи, призначеної ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2016 по справі №922/1153/16, у термін три місяці; задоволено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження; провадження у справі 922/1153/16 зупинено та матеріали справи №922/1153/16 направлено до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса для проведення судової експертизи у даній справі.

27.11.2017 на адресу господарського суду Харківської області від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшов Висновок судової товарознавчої експертизи № 10544 від 20.11.2017, а також повідомлено, що матеріали господарської справи в 2-х томах передані до ЛСБТД.

25.04.2018 матеріали справи № 922/1153/16 повернуті Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса на адресу господарського суду Харківської області (вх. № 617) з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 10278 від 26.03.2018.

Враховуючи вказане, суд зазначає, що 15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.05.2018 провадження у справі № 922/1153/16 поновлено, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, почато у справі підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 30 травня 2018 року об 10:20 год.

29.05.2018 через канцелярію суду позивачем подані пояснення по справі з урахуванням експертного висновку судової експертизи за вх. № 15495 та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат за вх. № 15493.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.05.2018 відкладено підготовче засідання до "19" червня 2018 року о 11:00 год.

19.06.2018 представником КП "Жилкомсервіс" (відповідач -3) через канцелярію суду подано відзив за вх. № 17671, в якому останній вказував на те, що до 03.01.2016 року (моменту залиття приміщення, яке знаходилось в оренді позивача) доступ до трубопроводів гарячого водопостачання приміщень, знаходяться у власності відповідача ОСОБА_2, був відсутній через улаштування гіпсокартонних панелей, які повністю закривали трубопровід без встановлення ревізійних вікон. Аварія, яка спричинила шкоду, сталася на мережі гарячого водопостачання що знаходиться в приміщенні, власницею якого є перший відповідач ОСОБА_2 На момент складання акту, мало місце самовільне переобладнання нежитлового приміщення, у якому сталося залиття приміщення, що знаходиться в оренді позивача (документи про законність таких дій першим відповідачем надані не були).

Ухвалою господарського суду від 19.06.2018 року, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 922/1153/16 на тридцять днів. Відкладено підготовче провадження до "03" липня 2018 року о 10:30 год.

03.07.2018 року від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", через канцелярію суду (вх.№190098) надійшов відзив на позовну заяву в якому останній наполягав на неналежності другого відповідача по цій справі та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог стосовно другого відповідача .

Ухвалою господарського суду від 03.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 25 липня 2018 року о 10:20 год.

У зв'язку з відрядженням судді Присяжнюка О.О., керуючись рішенням зборів суддів господарського суду Харківської області № 6-1/2016 від 28 березня 2016 року, сторонам надіслані повідомлення про перенесення судового засідання у справі № 922/1153/16 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 2. Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"3.Комунального підприємства "Жилкомсервіс", призначеного ухвалою суду від 03 липня 2018 року, з 25 липня 2018 року на 07 серпня 2018 року о(б) 12:30 .

В призначене судове засідання 07.08.2018 з'явились позивач та його представник, а також перший відповідач.

Другий відповідач та третій відповідач своїх представників в судове засідання не направили .

В судовому засіданні 07.08.2018 представник позивача підтримав обставини, викладені в заявах по суті справи на підтвердження позовних вимог.

Перший відповідач підтримав доводи, викладені в запереченнях по суті справи в спростування позовних вимог.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Перший відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 07.08.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив наступне.

01.02.2008року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (згідно з договором - орендар) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) було укладено договір оренди приміщення ( договір оренди). Відповідно до умов договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове користування частину нежитлового приміщення , розташованого у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Пунктом 2.1. договору оренди визначено, що приміщення надається Орендарю для здійснення господарської діяльності, зокрема послуги солярія, послуги манікюра, педикюра.

Відповідно з п.1.3 договору оренди «стан приміщення на момент передачі в оренду: придатне для використання відповідно до мети оренди».

Згідно із п.4.1 Договору оренди термін оренди Приміщення складає 11 (одинадцять) місяців з дати прийняття в оренду приміщення.»

Пунктом п.6.1. Договору оренди встановлено, що орендодавець зобов'язаний :

- передати орендарю приміщення за актом приймання -передачі в порядку та строки, встановлені п.3 цього договору,

- забезпечити Орендареві реальну можливість цілодобового використання приміщення та приймати всі залежні від нього заходи щодо забезпечення Приміщення комунальними послугами тепло та водопостачання, електропостачання).

- надати дозвільні документи , що були отримані орендарем на приміщення щодо введення його в експлуатацію

- за власний рахунок усувати наслідки аварій, пошкоджень та погіршень стану Приміщення та комунікацій у Приміщенні, що виникли не з вини Орендаря».

- здійснювати в разі необхідності капітальний ремонт приміщення , про проведення капітального ремонту приміщення орендодавець повинен повідомити орендаря у термін тридцять днів.

Відповідно до п.10.1 договору оренди «договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01 лютого 2009року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

За твердженнями позивача,03.01.2016року під стелею в коридорі приміщення, що належить першому відповідачу, перед входом до орендованої частини приміщення відбувся прорив трубопроводу гарячої води внаслідок чого було зіпсовано майно, що знаходилося в орендованому позивачем приміщенні та використовувалося позивачем для здійснення визначеної в договорі оренди господарської діяльності, також було зіпсовано косметичний ремонт в приміщенні, що зробило неможливим подальше здійснення господарської діяльності.

04.01.2016р. комісією у складі начальника дільниці №3 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_6, інженера дільниці №3 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_7, слюсаря-сантехніка внутрішньо-будинкових мереж 4-го теплового району Дзержинського району КП «ХТМ» ОСОБА_8 було проведено обстеження нежитлового приміщення, власником якого є ФОП ОСОБА_2, розташованого в підвальному поверсі 7/9 поверхового житлового будинку по АДРЕСА_3.

Під час обстеження було встановлено, що 03.01.2016року у підвальному приміщенні першого під'їзду ж/б АДРЕСА_3 що належить ФОП ОСОБА_2 (першому відповідач) в результаті аварії сталося залиття гарячою водою приміщення студії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 (позивача) яке вона орендує у ФОП ОСОБА_2 (першого відповідача).

У зв'язку з тим, що студія знаходиться в найнижчій точці, товщина шару води становила приблизно 75 см від рівня підлоги по всій площі приміщення. Таким чином майно, а саме: меблі, столи, стільці, дивани, горизонтальний солярій «Ме§а8ип4000», комп'ютер, роутер, кулер, електропристрої для манікюру та витратні матеріали було вкрито гарячою водою та зіпсовано косметичний ремонт у приміщення.

Згідно із висновками комісії причиною залиття став прорив трубопроводу гарячої води діаметром 50мм, в коридорі приміщення власника ФОП ОСОБА_2 (першого відповідача) під стелею, перед входом до приміщення, яке орендує ФОП ОСОБА_1 (позивача). Прорив трубопроводу стався з причини неодноразової відмови власника приміщення надати доступ працівникам КП «ХТМ» для заміни аварійної ділянки трубопроводу.

Як вказував позивач у позові, вищевикладені факти були зафіксовані в акті про залиття, що трапилося на системі гарячого водопостачання від 04.01.2016року, складеному комісією за результатами обстеження приміщення та затвердженому начальником дільниці №3 КП Жилкомсервіс» ОСОБА_6

Згідно із дефектним актом, складеним 11.01.2016р за результатами технічного огляду солярія представником "SolarPROFI все для студий загара" ОСОБА_12 "техническое состояние солярия неудовлетворительное. Его использование по назначению невозможно."

Для визначення розміру матеріальної шкоди, спричиненої мені в результаті пошкодження майна в орендованому приміщенні внаслідок залиття, 19.01.2016року позивач звернулася до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса з проханням проведення експертного товарознавчого дослідження.

Згідно із експертним висновком товарознавчого дослідження №529, складеним 01.03.2016р., розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженого майна, в результаті впливу вологи на 29.01.2016 складає 84681,00грн.

За проведення експертного дослідження та складання висновку позивачем було оплачено 4989,60 , що підтверджується чеком від 27.01.2016р.

Оскільки, перший відповідач не здійснив ремонту приміщення та не усунула наслідки аварії, тобто не виконала взятих на себе за договором оренди зобов'язань, що спричинило матеріальну шкоду у вигляді збитків, в зв'язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

В процесі розгляду справи перший відповідач, заперечував проти позову, зокрема, посилався на наступне.

Залиття відбулося 03.01 2016року внаслідок прориву труби гарячого водопостачання. В даному приміщення, як в будинку АДРЕСА_3 в цілому централізоване водопостачання. Через труби, розташовані в належному приміщенні, вода поставляється і в приміщення, які не належать першому.

Також вказував на необгрунтованість та неправдивість тверджень стосовно відмови в надані доступу працівникам КП «ХТМ» та працівника КП "Жилкомсервіс", так як за весь час експлуатації приміщення жодного разу не звертались про надання доступу, ніяких приписів і попереджень не було.

А так, як через приміщення першого відповідача опалюються і інші приміщення будинку то вони відносяться до внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання та централізованого опалення.

Також, перший відповідач вказував на те, що доступ для обслуговування та огляд системи був вільний, так як в цих приміщеннях майже цілодобово працювали наймачі приміщення і воно було вільне для доступу будь кого. Жодних приписів і актів про відмову першого відповідача в надані доступу до приміщень не надано, крім того, що планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем гарячого водопостачання у вказаному житловому будинку КП «ХТМ» були проведено в грудні 2015року, але ніяких зауважень щодо порушень не надано.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Аналогічне положення закріплено і в статті 226 ГК України.

Разом з тим, статтями 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.226 ГК України Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Ухвалою від 29.09.2016 у справі № 922/1153/16 призначено комплексну судову будівельно-технічну та економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. на вирішення якої поставлені запитання щодо встановлення причини аварії, внаслідок якої 03.01.2016 року сталося залиття гарячою водою приміщення студії ІНФОРМАЦІЯ_1» Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9, яке вона орендує у власника цього приміщення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та яке розташовано у відвальному приміщенні першого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_3, визначення винної особи в її настанні та визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженого майна, в результаті впливу вологи станом на 29.01.2016р.

Згідно із Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 10278 бід 26.03.2018. «причини аварії, внаслідок якої 03.01.2016 року сталося залиття гарячою водою нежитлових приміщень студії «ІНФОРМАЦІЯ_1», які розташовані у підвальній частині першого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_3 вказані в Акті встановлення залиття від 04.01.2016, в листі КП «Харківські теплові мережі» № 304 31.05.2016, а також наведені у Актах № 1 та № 2 обстеження нежитлових приміщень " 08.08.2016 та 09.08.2016 відповідно .»

Згідно із Висновком судової товарознавчої експертизи№10544 від 20.11.2017 року, розмір матеріальної шкоди заподіяної власнику пошкодженого майна в результаті впливу вологи від 29.01.2016 року складає 84 681,0грн.

Під час розгляду справи було складено комісійні акти обстеження нежитлових приміщень, а саме акт№1 від 08.08.2016р. та акт №2 від 09.08.2016р.. які підтверджують, що причинами пориву трубопроводу внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання 03.01.2016 р. стала корозія трубопроводів гарячого водопостачання, замінених в 2006 власником нежитлового приміщення у житловому будинку № 41/43 по. пр. Науки (Леніна) у м. Харкові, а також відсутність можливості для проведення оглядів і технічного обслуговування трубопроводів гарячого водопостачання, які власником були зашиті гіпсокартоними плитами улаштованих на металевих профілях без встановлення ревізійних вікон. Корозія трубопроводів гарячого водопостачання виникла внаслідок їх тривалої експлуатації, відсутності на них антикорозійного покриття (пофарбування), відсутності вентиляції в місці проходження трубопроводів, через їх зашиття гіпсокартоними плитами.

Більше того, в мотивувальній частині експертного дослідження зазначено, що «на час виникнення аварії, трубопровід гарячого водопостачання в коридорі нежитлового приміщення, що належить ФОП ОСОБА_2 (першим відповідачем) був зашитий гіпсокартоном, у зв'язку з чим візуальний огляд його технічного стану при проведенні технічного обслуговування в даних умовах був неможливим.

В матеріалах справи місяться пояснення третього відповідача, з яких вбачається, що відділом № З КП «Жилкомсервіс» власнику приміщення ФОП ОСОБА_2, було неодноразово рекомендовано надати доступ до трубопроводів шляхом демонтажу гіпсокартону, однак надалі рекомендації останньою ігнорувались.

Отже, у відповідності до проведеного судовим експертом кошторисного розрахунку, вартість ремонтно-будівельних робіт з ліквідації наслідків залиття, яке сталося 03.01.2016 року нежитлових приміщень студії «ІНФОРМАЦІЯ_1», які розташовані у підвальній частині першого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_3 складає 84 681,0грн.

Враховуючи, що першим відповідачем не доведено хибності обґрунтувань Висновку судової товарознавчої експертизи№10544 від 20.11.2017 року, щодо розміру матеріальної шкоди заподіяної власнику пошкодженого майна в результаті впливу вологи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині позовних вимог.

В даному разі з урахуванням наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином довів наявність правових підстав для покладання на відповідача-1 обов'язку по відшкодування вказаних у позові збитків, відповідач-2 тавідповідач-3 довели відсутність своєї вини у завданні збитків.

Так, по-перше, судом достовірно встановлено порушення першим відповідачем правила поведінки обов`язкового для відповідача-1 встановлених п.6.1. договору оренди від 01.02.2008р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

По-друге, судом на підставі дослідження матеріали справи та в результаті заслуховування пояснень представників сторін встановлено факт самовільного переобладнання нежитлового приміщення першим відповідачем, у якому сталося залиття приміщення, що знаходиться в оренді позивача (документи про законність таких дій першим відповідачем надані не були).

По-третє, судом за допомогою належних та допустимих доказів встановлено наявність та розмір збитків завданих позивачеві.

Порушення зобов'язання в даному випадку підтверджується залиттям нерухомості, розмір збитків підтверджується висновками експертизи. На підставі цього суд констатує, що в експертизі і не повинно бути зазначено, що саме перший відповідач винен в безпосередньому спричиненні збитків (залитті), але експертиза підтверджує сам факт порушення цілісності приміщення, а підставою для стягнення збитків є безпосередньо договір. Таким чином, залиття приміщення , чим заподіяні збитки позивачу, відбулося внаслідок протиправної поведінки першого відповідача, а саме неналежного виконання своїх зобов'язань з контролю, обслуговування приміщення.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено вину Відповідача-1 в спричиненні Позивачу збитків, суд стягує визнані судом обґрунтованими суми збитків з відповідача-1; в зв'язку з недоведенням вини Відповідача-2 та Відповідача-3 у спричиненні позивачу збитків, то по відношенню до другого та третього відповідачів суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

З урахуванням того, що Позивач не збільшував позовних вимог за результатами проведеної судової експертизи, ( з врахуванням витрат на експертний висновок товарознавчого дослідження №529, складеним 01.03.2016р.) суд вважає, що вимоги у частині стягнення реальних збитків у розмірі 89670,0 грн. підлягають задоволенню.

Пунктом 10.5 договору, сторонами передбачено, що орендар має право виступати з ініціативою щодо дострокового розірвання договору в односторонньому порядку шляхом звернення до суду у випадках:

- пошкодження стану приміщення з незалежних від нього причин ,що унеможливлює його використання за цільовим призначенням оренди,

- порушення строків передання приміщення у термін, що перевищує два календарних тижні.

Судом враховуються приписи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи встановлення судом факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, що не заперечується першим відповідачем , суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору оренди від 01.02.2008р., укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з Відповідача упущеної вигоди в розмірі 53 271,0грн, господарський суд констатує наступне.

Відповідно до оглядового листа ВГСУ від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначеного майна. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Суд встановив, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання приміщення. До матеріалів справи надано висновок, проведено судову експертизу, однак вказані документи не дають однозначного висновку щодо розміру можливої упущеної вигоди та не підтверджують реальну можливість позивача отримати прибуток та розмір цього прибутку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Обов'язок доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, у суду відсутні.

Щодо стягнення з відповідача 4 950,00грн. безпідставно набутих коштів за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди від 01.02.2008р., господарський суд констатує наступне.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовуються до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв'язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов'язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2008року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди приміщення ( договір оренди).

Дослідивши вказаний договір судом встановлено, що строк його дії визначено сторонами до 01 лютого 2009року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Перерахування позивачем та отримання першим відповідачем коштів є належною умовою виконання сторонами умов договору в силу ст.629 ЦК України , а також належною умовою виникнення у його сторін відповідних прав та обов'язків , що автоматично виключає безпідставність стягуваних грошових коштів на момент такого набуття.

Відтак, з огляду на викладене, суд доходить висновку, що на момент перерахування спірних коштів відповідачу між сторонами існувала договірних відносин, у зв'язку з чим сплата відбулася в межах правової підстави. Доказів недійсності Договору суду не надано.

З огляду на вище зазначене суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4 950,00грн. безпідставно набутих коштів за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди від 01.02.2008р.,є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з положенням частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Зокрема, у рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог .

Позивачем в позовній заяві наведено попередній розрахунок суми судових витрат, зокрема зазначена вартість витрат на професійну правничу допомогу, яка становить 4000,00грн.

Відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що системний аналіз нормативно-правових актів зводиться до того, що до витрат на професійну правничу допомогу відноситься гонорар адвоката за представництво в суді, а також інші витрати, зокрема на підготовку до розгляду справи, збір доказів, вартість послуг помічника адвоката. Проте всі такі витрати мають бути документально підтверджені. Вимоги стосовно належного підтвердження витрат мають бути підтверджені документами та доказами оплати.

Суд зазначає, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд не може відшкодовувати витрати, які можуть бути понесені у майбутньому, оскільки це суперечить принципу об'єктивності судового процесу.

Договір не є доказом надання правової допомоги, а тим більше витрат на правничу допомогу, договір лише констатує волю сторін на настання відповідних наслідків. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім цього належними та допустимими доказами витрат на правничу допомогу є докази оплати.

Належними та допустимими доказами оплати є саме платіжні доручення, або інший первинний документ що засвідчує банківську операції з зарахування коштів, більше того в матеріалах справи відсутні акти передачі - приймання послуг , що підтверджували б обсяг надання правової допомоги .

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивачем згідно квитанції №55 від 08 квітня 2016 року сплачено судовий збір в розмірі 3 589,62 грн.

Позивачем за проведення судової товарознавчої експертизи було сплачено всього 1057,0грн. (квитанція №0.0.658195194.1 від 24.11.2016 року), судової будівельно - технічної експерти було сплачено 2 643,0грн. (квитанція №0.0.658193989.1 від 24.11.2016 року)

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає до стягнення з першого відповідача на користь позивача 1378,0 коп судового збору в повернення сплачених судових витрат витрати на проведення судової будівельно - технічної експертизи в сумі 2643,0грн., витрати по сплаті судової товарознавчої експертизи в сумі 1057,20грн.

Отже, дослідивши матеріали справи, до відшкодування судових витрат підлягає виключно витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також витрати щодо оплат судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Розірвати договір оренди №б/н від 01.02.2008 року укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) .

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) - 89 670,0 грн. збитків, витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн., витрати на проведення судової будівельно - технічної експертизи в сумі 2643,0грн., витрати по сплаті судової товарознавчої експертизи в сумі 1057,20грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.08.2018 р.

Суддя О.О. Присяжнюк