ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

17 серпня 2018 року Справа № 926/878/15

Господарський суд Чернівецької області у складі колегії суддів

ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МаксМарт, м. Чернівці,

на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області

у справі № 926/878/17

позовом товариства з обмеженою відповідальністю МаксМарт, м. Чернівці,

до ОСОБА_4 міської ради, м. Чернівці,

треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

на стороні позивача

1) ОСОБА_5, м. Чернівці,

на стороні відповідача

2) Департамент житлово-комунального господарства ОСОБА_4 міської ради,

3) Міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство,

4) Публічне акціонерне товариство по газопостачанню і газифікації Чернівцігаз,

5) Комунальне підприємство Чернівціводоканал,

про стягнення майнової шкоди у сумі 47259,69 грн.

за участю:

секретаря судового засідання Гаврилюк І.С.,

Представників:

ТОВ МаксМарт ОСОБА_6, дов. № 3 від 17.08.2018 р.

ОСОБА_4 міська рада ОСОБА_7, дов. №01/02-05/1174 від 06.05.2016 р.

Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області ОСОБА_8, дов. № 06-14/328 від 06.03.2018, ОСОБА_9, дов. № 1078/06-14 від 08.08.2018 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 10.03.2016 р. у справі № 926/878/15, прийнятим у складі колегії суддів Т.І. Ковальчук (головуючий), ОСОБА_2, ОСОБА_3, частково задоволено позов ТОВ МаксМарт, стягнуто на його користь з ОСОБА_4 міської ради 40793,50 грн. майнової шкоди, 1576,70 грн. судового збору та 871,63 грн. відшкодування витрат на проведення судової експертизи, у решті вимог у позові відмовлено. 23.03.2016 р. на виконання вказаного рішення господарським судом Чернівецької області видано відповідний наказ.

06.08.2018 р. до господарського суду надійшла скарга ТОВ МаксМарт від 06.08.2018 р. № 05 на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області під час примусового виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 10.03.2016 р. у справі № 926/878/15.

Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 06.08.2018 р. скаргу ТОВ МаксМарт передано на розгляд колегії суддів у складі суддів Т.І. Ковальчук (головуючий), ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Ухвалою від 07.08.2018 р. скаргу ТОВ МаксМарт призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.08.2018 р. за участю представників сторін виконавчого провадження і Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області зобовязано надати обгрунтований відзив на скаргу ТОВ МаксМарт.

У скарзі ТОВ МаксМарт просить визнати неправомірною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України, яка полягає у невиконанні наказу Господарського суду Чернівецької області від 23.03.2016 р. у справі № 926/878/15, та зобовязати Управління Державної казначейської служби України усунути порушення та вчинити дії із виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 23.03.2016 р. у справі № 926/878/15 шляхом стягнення коштів місцевого бюджету Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради.

В обгрунтування скарги ТОВ МаксМарт зазначає, що після звернення із заявою про прийняття до виконання наказу у справі № 926/878/15 за умови відсутності рахунку ОСОБА_4 міської ради, відкритого в Управлінні Державної казначейської служби у м. Чернівцях, останнє протиправно не вживає заходів до виконання судового рішення шляхом безспірного списання коштів з рахунку виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, на який чинним бюджетним законодавством покладено функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету, в тому числі за зобовязаннями Ради.

У запереченнях від 16.08.2018 р. Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області доводи скарги ТОВ МаксМарт відхилило, зазначивши, що безспірне списання коштів з рахунку ОСОБА_4 міської ради є неможливим у звязку з відсутністю такого рахунку в управлінні Держказначейства, а списувати кошти рахунку іншого клієнта виконавчого комітету міської ради, управління не має підстав.

ОСОБА_4 міська рада письмового відзиву на скаргу ТОВ МаксМарт не подала.

У судовому засіданні 17.08.2018 р. р. представник ТОВ МаксМарт доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, зокрема, зазначив, що стягнення коштів за наказом суду може бути проведено органом Казначейства з головного розпорядника коштів місцевого бюджету виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради.

Представник ОСОБА_4 міської ради, не заперечуючи проти обовязку виконати судове рішення, пояснив, що відсутній механізм виконання рішення у звязку з тим, що міська рада не має рахунку в Управлінні Казначейства, відтак, звернулася за відповідними розясненнями до Міністерства фінансів України, однак наразі відповіді не отримала, вважає, що підстав для задоволення скарги немає.

Представник УКДС у м. Чернівцях проти доводів скарги заперечив, пояснив, що боржник ОСОБА_4 міська рада не є ані розпорядником бюджетних коштів, ані одержувачем бюджетних коштів, в Управлінні Казначейства не обслуговується та не має відкритих рахунків, з яких можливо здійснити стягнення. Також зазначив, що Управління самостійно не може визначати, з рахунку якого розпорядника бюджетних коштів, який не є боржником за судовим рішенням, можна списати кошти, усі можливі дії з виконання рішення, передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, Управління Держказначейства виконало, тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши скаргу ТОВ МаксМарт, додані до неї документи, відзив органу Державного казначейства, матеріали справи, суд встановив наступне.

Як зазначалося, за результатами розгляду позову ТОВ МаксМарт до ОСОБА_4 міської ради про стягнення шкоди рішенням Господарського суду Чернівецької області від 10.03.2016 р. у справі № 926/878/15 стягнуто з ОСОБА_4 міської ради на користь ТОВ МаксМарт 40793,50 грн. майнової шкоди, 1576,70 грн. судового збору та 871,63 грн. відшкодування витрат на проведення судової експертизи, про що 23.03.2016 р. господарським судом видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11.07.2017 р., залишеній в силі постановами Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 р. та Вищого господарського суду України від 08.11.2017 р. задоволено скаргу ТОВ МаксМарт та визнано незаконними дії Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Чернівецької області від 23.03.2016 р. у справі № 926/878/15.

ТОВ МаксМарт повторно звернулося до Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області із заявою від 06.02.2017 р. про прийняття до виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 23.03.2016 р. у справі № 926/878/15.

Листом від 11.05.2018 р. за № 04 Товариство просило УДКС у м. Чернівцях повідомити про дії Управління, які вчинені з метою виконання наказу, та у разі їх не вчинення провести безспірне списання коштів з рахунку головного розпорядника коштів місцевого бюджету Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради.

19.07.2018 р. адвокатом ОСОБА_6 надіслано адвокатський запит щодо виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 23.03.2016 р. у справі № 926/878/15, у відповідь на який Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області листом від 25.07.2018 р. за № 06-14/998 повідомило, що з метою виконання зазначеного наказу господарського суду Управлінням Казначейства надіслано повідомлення ОСОБА_10 міському голові про надання реквізитів рахунку, з якого можливо здійснити безспірне списання коштів за заявою стягувача.

З вказаного листа слідує, що ОСОБА_4 міська рада повідомила Управління Казначейства, що не відноситься до розпорядників коштів, тому не має підстав для задоволення його листа, окрім того, звернулася до Міністерства фінансів України за розясненнями щодо затвердження окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду, після надходження якого (розяснення) стягувача буде повідомлено щодо вчинення дій з метою безспірного списання коштів на його користь.

Після одержання вказаного листа ТОВ МаксМарт у 10-денний строк звернулося зі скаргою від 06.08.2018 р. на бездіяльність Управління Казначейства в порядку статей 339-343 Господарського процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, яким ГПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а статтею 327 ГПК передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судові рішення господарських судів виконуються у порядку, встановленому Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону України Про виконавче провадження).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України Про виконавче провадження).

У частині першій статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів також закріплено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України Про виконавче провадження випадках на приватних виконавців.

Згідно норми статті 10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 14 Закону України Про виконавче провадження учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності-субєкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення (частини 1, 2 статті 15 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 названого Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 затверджено Положення про Державну казначейську службу України. За визначенням, наданим у пункті 1 цього Положення Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення) (п. 7 Положення про Державну казначейську службу України).

Пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі Положення № 215), визначено, що Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення № 215 основними завданнями Держказначейства є:

1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів;

2) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення № 215 передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 з наступними змінами і доповненнями (далі Порядок виконання рішень).

За правилами пункту 3 Порядку виконання рішень із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 р. № 154, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій)).

За положеннями зазначеного Порядку виконання рішень безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобовязує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

З приписів наведеного законодавства випливає, що Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень у розумінні Закону України Про виконавче провадження та не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України унормовано, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, серед переліченого в ч. 2 ст. 43 БК України, здійснення інших операцій з бюджетними коштами, до яких, вочевидь, виходячи з наведених вище законодавчих приписів відноситься безспірне списання коштів місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, Державне казначейство є встановленою Бюджетним кодексом України, Положеннями про Державну казначейську службу України та Порядком виконання рішень особою зі статусом органу центральної виконавчої влади, уповноваженою, серед іншого, здійснювати виконання рішень суду способом безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів

За визначенням частини 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до абз. 15 ст. 1 названого Закону бюджет місцевого самоврядування (місцевий бюджет) це план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів (ч. 6 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Таким чином, стягнення коштів на користь ТОВ МаксМарт з ОСОБА_4 міської ради як органу місцевого самоврядування може здійснюватися Казначейством виключно шляхом списання коштів місцевого бюджету за процедурою, встановленою Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку виконання рішень дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. Проте в цьому Порядку не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим, Закон України Про виконавче провадження установлює правило, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 статті 74 цього Закону). Водночас, можливість та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

До того ж, положеннями статті 339 ГПК України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року, визначається порядок оскарження до господарського суду дій чи бездіяльності виключно органів державної виконавчої служби та приватних виконавців.

Наведені норми права є підставою для висновку, що ГПК України та Закон України Про виконавче провадження передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас Держказначейство не орган примусового виконання судових рішень, а, як вище зазначалося, згідно з пунктом 1 Положення № 215 центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

У свою чергу, згідно з положеннями частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист шляхом, у тому числі, визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу норми статті 20 КАС України, яка визначає розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, випливає, що скарга на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області, з якою ТОВ МаксМарт звернулося до Господарського суду Чернівецької області, підсудна ОСОБА_10 окружному адміністративному суду.

Отже, з викладеного суд доходить висновку, що ТОВ МаксМарт може оскаржити бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області не до Господарському суду Чернівецької області в порядку ст.ст. 339-345 ГПК України, а до ОСОБА_10 окружного адміністративного суду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначених висновків суд дійшов також з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 (провадження № 12-105гс18).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

Відтак, встановивши, що подана скаржником скарга на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області не підлягає вирішенню за правилами ГПК України, суд закриває провадження з розгляду цієї скарги.

Суд цілком поділяє доводи скаржника, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав свобод, законних інтересів фізичних осіб, суспільства, держави.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд, за змістом якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2004 р. у справі Півень проти України (Заява N 56849/00) вказав, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній з сторін.

Разом з тим, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. у справі Сокуренко і Стригун проти України (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказано, що, як було раніше визначено, фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі Занд проти Австрії Комісія висловила думку, що термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належить до юрисдикції певних категорій судів.

У частині першій статті 4 Господарського процесуального кодексу України гарантовано право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Однак, оскільки чинне законодавство України не наділяє господарські суди компетенцією щодо розгляду скарг на дії органів Державного Казначейства у ході виконання рішень господарських судів про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів, вирішення Господарським судом Чернівецької області скарги ТОВ МаксМарт по суті буде порушенням як національного законодавства, так і норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Попри те, у такому випадку скаржник не позбавляється права на судовий захист, яке він може реалізувати шляхом звернення з адміністративним позовом до Управління Державного казначейства України у м. Чернівцях Чернівецької області до ОСОБА_10 окружного адміністративного суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 20, п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження з розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю МаксМарт на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Чернівцях Чернівецької області.

Порядок оскарження

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у письмовій формі.

У судовому засіданні 17.08.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст підписано 17 серпня 2018 року.

Судді Т.І.Ковальчук

ОСОБА_2

ОСОБА_3