ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р. Справа № 914/163/14

м.Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Хабіб М.І.

секретар судового засідання Петрик К.В.

з участю представників: позивача Старчик А., відповідача Гарбузюк Р.О.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало Господарському суду Львівської області позов до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз». Позивач просив суд визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - заяву №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заява №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який суперечить приписам статей 3, 203, 215, 601 Цивільного кодексу України, статті 203 Господарського кодексу України. Нараховані відповідачем позивачу штрафні санкції є неправомірними та безпідставними, тобто такими, що об'єктивно не існують, то такі вимоги не є однорідними з вимогами позивача до відповідача у справі №914/4487/13 про стягнення 1435257,44 грн., яку розглядає Господарський суд Львівської області, а тому не можуть бути зараховані.

Господарський суд Львівської області рішенням від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14 у позові відмовив повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (відповідач) має заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) у сумі 1435257,44 грн. за порушення строків виконання грошового зобов'язання за договором №2012/3-Б на купівлю - продаж природного газу від 23 лютого 2012 року.

Водночас Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) має заборгованість перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (відповідач) за договором №13-260-Н від 04 січня 2013 року у сумі 32 998 615,11 грн. - за невиконання зобов'язань щодо підписання актів приймання - передачі природного газу за січень, лютий, березень 2013 року та, відповідно, невиконання зобов'язань щодо передачі відповідачу природного газу за цим договором. Сума 32 998 615,11 грн. - це штрафні санкції та проценти, що підтверджується претензією ПАТ "Львівгаз" №06-7775 від 02 грудня 2013 року про передачу недопоставленого обсягу природного газу, сплату неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань та відсотків за користування коштами попередньої оплати на вказану суму. Позивач не заперечував правильність розрахунку відповідачем штрафних санкцій у претензії №06-7775 від 02 грудня 2013 року, не подав суду контррозрахунку, доказів невідповідності нарахованих штрафних санкцій та процентів нормам матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами існують зустрічні однорідні зобов'язання - відповідач має заборгованість перед позивачем по договору №2012/3-Б від 23 лютого 2012 року, в свою чергу позивач має заборгованість перед відповідачем по договору №13-260-Н від 04 січня 2013 року. Термін виконання зобов'язань по сплаті штрафних санкцій у названих договорах не вказаний, що свідчить про зрілість таких вимог. Суд не встановив недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених ст. 602 ЦК України і констатував, що заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про зарахування зустрічних однорідних вимог №4 від 20 грудня 2013 відповідає вимогам законодавства, а позивач не довів порушення відповідачем будь-яких його прав.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - заяву №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Апелянт вважає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального і матеріального права, зокрема ст.ст. 3, 203, 215, 530, 601, 611, 612, 625, 664 ЦК України, ст.231 ГК України; без дослідження доказів, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи. Стверджує, що відсутність підписаного сторонами договору акту приймання-передачі природного газу або затримка підписання цих актів не є свідченням відсутності самого факту постачання такого газу відповідачу. Газ був поставлений та прийнятий відповідачем. Відповідно відсутні законні підстави для відповідальності ПАТ НАК "Нафтогаз України" - нарахування штрафних санкцій, інфляційних. Оскільки вимоги відповідача до позивача об'єктивно не існують, а вимоги позивача до відповідача про стягнення 1435257,44 грн. за договором 2012/3-Б від 23 лютого 2012 року є предметом спору у справі №914/4487/13, яка розглядається Господарським судом Львівської області (провадження у справі зупинене), тобто є спірними і такі не можуть бути зарахованими. Оскаржувана заява (односторонній правочин) суперечить закону, що є підставою для визнання його недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14.

Суд апеляційної інстанції зупиняв провадження у справі, відкладав розгляд справи, оголошував перерви у судових засіданнях. Сторони неодноразово подавали суду додаткові пояснення, різну практику Вищого господарського суду України щодо однорідних правовідносин.

20 березня 2018 року представник ПАТ «Львівгаз» подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить задоволити апеляційну скаргу ПАТ НАК "Нафтогаз України", оскаржене рішення скасувати та визнати недійсним односторонній правочин ПАТ «Львівгаз» - заяву №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) з таких мотивів:

1. Згідно з ч.1 ст. 601 ЦК України можуть бути зараховані лише дійсні вимоги. Отже, необхідною підставою для зарахування зустрічних однорідних вимог є безспірність їх існування. Вимоги, щодо яких є спір, який розглядається судом, не можуть бути зараховані. До набрання законної сили рішенням суду у спорі невідомо чи існує вимога.

У заяві №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ПАТ «Львівгаз» вказує, що має перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" заборгованість у сумі 1435257,44 грн., що виникла з договору №2012/3-Б від 23 лютого 2012 року у зв'язку з простроченням зобов'язань.

Господарський суд Львівської області розглядає справу №914/4487/13 за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України" до ПАТ «Львівгаз» про стягнення 1435257,44 грн. за прострочення виконання зобов'язань за договором №2012/3-Б від 23 лютого 2012 року. Провадження у справі №914/4487/13 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі 914/163/14.

Отже, грошові вимоги НАК "Нафтогаз України" до ПАТ «Львівгаз» у сумі 1435257,44 грн. є спірними і тому не могли бути зараховані за оскарженим правочином.

З цих підстав оскаржений правочин суперечить вимогам закону і відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підлягає визнанню судом недійсним.

2. Вимога ПАТ «Львівгаз» до НАК "Нафтогаз України" у сумі 32 998 615,11 грн. виникла з порушення НАК "Нафтогаз України" зобов'язань за договором №13-260-Н від 04 січня 2013 року. Ця вимога ПАТ «Львівгаз» визнана дійсною рішенням Господарського суду Львівської області від 25 березня 2014 року у справі №914/514/14, яке набрало законної сили; постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2017 року у справі №914/3703/15, якою суд, з урахуванням дійсності цієї вимоги, стягнув з НАК "Нафтогаз України" суму переплати ПАТ «Львівгаз» за договором №13-260-Н від 04 січня 2013 року. Названа постанова Львівського апеляційного господарського суду переглядалась судом касаційної інстанції і в частині дійсності зазначеної вимоги залишена без змін.

Дійсність вимоги ПАТ «Львівгаз» до НАК "Нафтогаз України" у сумі 32 998 615,11 грн. підтверджена судами всіх інстанцій у кількох різних справах, тому доводи апелянта про недійсність вимоги ПАТ «Львівгаз» є необґрунтованими.

У судовому засіданні представник відповідача поданий 20 березня 2018 року відзив на апеляційну скаргу підтримав повністю.

Представник позивача вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14 підлягає скасуванню, а односторонній правочин - заява №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) визнанню недійсним з підстав, викладених в апеляційній скарзі і доповненнях до апеляційної скарги. Також повідомив про прийняття Верховним Судом постанови у справі №914/3013/16, предмет спору у якій є аналогічним предмету спору у справі №914/163/14, надав копію постанови Верховного Суду від 05 липня 2018 року у справі №914/3013/16.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи №914/163/14, заслухав пояснення представників сторін і вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи №914/163/14 предметом спору є односторонній правочин - заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

У заяві №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) ПАТ «Львівгаз» вказує, що має заборгованість перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" у сумі 1 435 257,44 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з березня до грудня 2012 року за договором №2012/3-Б на купівлю - продаж природного газу від 23 лютого 2012 року. А відповідно до претензії від 02 грудня 2013 року №06-7775 станом на 02 грудня 2013 року заборгованість ПАТ НАК "Нафтогаз України" перед ПАТ «Львівгаз» за договором №13-260-Н на купівлю - продаж природного газу від 04 січня 2013 року становить 32 998 615,11 грн., з яких 23 089 897,60 грн. - 01 відсоток пені за прострочення виконання негрошового зобов'язання, 8 917 216,00 грн. - 7 відсотків штрафу за прострочення виконання негрошового зобов'язання понад 30 днів, 991 501,51 грн. - проценти за користування коштами попередньої оплати. Вказані зобов'язання є зустрічними, однорідними, зарахування яких допускається законодавством України. Тому ПАТ «Львівгаз» зменшило дебіторську заборгованість 01 відсотка пені за прострочення виконання негрошового зобов'язання ПАТ НАК "Нафтогаз України", що виникла на підставі договору №13-260-Н від 04 січня 2013 року на суму 1 435 257,44 грн. та, відповідно, зменшило кредиторську заборгованість перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" за договором №2012/3-Б від 23 лютого 2012 року на суму 1 435 257,44 грн. Після укладення цієї заяви у ПАТ «Львівгаз» відсутні невиконані грошові зобов'язання перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" за договором №2012/3-Б від 23 лютого 2012 року в частині сплати штрафних санкцій та 3% річних у сумі 1 435 257,44 грн.

Із змісту претензії ПАТ «Львівгаз» від 02 грудня 2013 року №06-7775 видно, що пеню, штраф і проценти нараховано за неналежне виконання ПАТ НАК "Нафтогаз України" договору №13-260-Н - не поставку газу у січні, лютому, березні 2013 року, оскільки відсутні підписані НАК "Нафтогаз України" акти приймання-передачі природного газу за ці місяці та безпідставне користування коштами попередньої оплати.

За визначенням статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України).

Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.(ч.3 ст.202 ЦК України).

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ч.5 ст.202 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог унормовано статтею 602 ЦК України.

Таким чином, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який в силу приписів ч.3 ст.202 ЦК України може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Обов'язки для інших осіб односторонній правочин може створювати лише у встановлених законом випадках або за домовленістю з цими особами. При цьому зобов'язання припиняється зарахуванням тих зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Односторонній правочин - заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог названим приписам закону не відповідає.

Грошові вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" до ПАТ «Львівгаз» у сумі 1435257,44 грн. за договором №2012/3-Б є спірними - Господарський суд Львівської області розглядає справу №914/4487/13 за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України" до ПАТ «Львівгаз» про стягнення 1435257,44 грн. Провадження у справі №914/4487/13 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі 914/163/14. Ці вимоги відповідач не визнає.

Також спірними є й грошові вимоги ПАТ «Львівгаз» до НАК "Нафтогаз України" у сумі 32 998 615,11 грн.(3 089 897,60 грн. - 01 відсоток пені за прострочення виконання негрошового зобов'язання, 8 917 216,00 грн. - 7 відсотків штрафу за прострочення виконання негрошового зобов'язання понад 30 днів, 991 501,51 грн. - проценти за користування коштами попередньої оплати) за договором №13-260-Н.

Із змісту претензії ПАТ «Львівгаз» від 02 грудня 2013 року №06-7775 (доданої до спірного правочину - заяви №4 від 20 грудня 2013 року) видно, що пеню, штраф і проценти нараховано за неналежне виконання ПАТ НАК "Нафтогаз України" договору №13-260-Н - не поставку газу у січні, лютому, березні 2013 року, оскільки відсутні підписані НАК "Нафтогаз України" акти приймання-передачі природного газу за ці місяці та безпідставне користування коштами попередньої оплати. Ці доводи наводить відповідач.

Однак, позивач не погоджується і стверджує, що акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2013 року по Договору №13-260-Н від 04 січня 2013 року були складені відповідачем та направлені на адресу позивача лише у червні 2014 року. Ця обставина не доводить відсутності самого факту поставки газу в названий період, а навпаки, підтверджує цей факт.

Крім того, обставини щодо виконання ПАТ «НАК Нафтогаз України» зобов'язань по поставці газу за період січень - березень 2013 року були предметом розгляду у справі №914/3703/15. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2017 року у справі №914/3703/15 встановлено обставини справи щодо поставки ПАТ НАК «Нафтогаз України» газу за договором купівлі продажу №13-260-н у період січня - березня 2013 року на суму 165 538 555,26 грн. На підтвердження цього надані акти приймання передачі від 25 червня 2014 року. Поставка природнього газу за вказаний період підтверджена також даними бухгалтерського обліку ПАТ «Львівгаз» - картки рахунку 631 за період з 01.01.2013 р. по 01.10.2015 р. Також обставини поставки газу у цей період підтверджуються складеними ПАТ «НАК Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» актами від 31 січня 2013 року, від 02 лютого 2013 року та від 31 березня 2013 року.

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення у справі №914/3703/15 Вищий господарський суд України вказав, що суд апеляційної інстанції правильно встановив означені обставини справи.

У справі №914/514/14 суди виходили із невчасного підписання актів прийому-передачі газу за січень-березень 2013 року. Інших обставин здійснення поставки природного газу за договором №13-260-Н суди не досліджували.

Такими чином, вимоги ПАТ «Львівгаз» до НАК "Нафтогаз України" у сумі 32 998 615,11 грн. за договором №13-260-Н, з яких 3 089 897,60 грн. - 01 відсоток пені за прострочення виконання негрошового зобов'язання, 8 917 216,00 грн. - 7 відсотків штрафу за прострочення виконання негрошового зобов'язання понад 30 днів, 991 501,51 грн. - проценти за користування коштами попередньої оплати, - є спірними і підлягають доведенню у суді.

Відтак, грошові вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" до ПАТ «Львівгаз» у сумі 1435257,44 грн. та грошові вимоги ПАТ «Львівгаз» до НАК "Нафтогаз України" у сумі 32 998 615,11 грн. є спірними, такі не існували ні на момент вчинення відповідачем оспорюваного одностороннього правочину, ні на час розгляду справи судом.

Виходячи із наведених обставин справи і приписів закону відсутні правові підстави для проведення взаємозарахування грошових вимог, а відтак оскаржений правочин (заява №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) ПАТ «Львівгаз» не відповідає вимогам ст.ст. 202, 601, ч.1 ст.213 ЦК України, що є підставою для задоволення позову - визнання такого одностороннього правочину недійсним.

Відповідно до вимог статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно з статтею 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені обставини справи і дійшов помилкового висновку, що між сторонами існують зустрічні однорідні зобов'язання - відповідач має заборгованість перед позивачем по договору №2012/3-Б від 23 лютого 2012 року, в свою чергу позивач має заборгованість перед відповідачем по договору №13-260-Н від 04 січня 2013 року; також суд неправильно застосував норми матеріального справа - ст.ст. 202, 601, ч.1 ст.203 ЦК України. Тому рішення Господарського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14 підлягає скасуванню.

Судовий збір за подання апеляційної скарги суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у справі №914/163/14 скасувати повністю і прийняти нове рішення:

Позов задовольнити. Визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - заяву №4 від 20 грудня 2013 року (вих. №06-8121) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Л.Л. Давид

суддя М.І.Хабіб