КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2018 р. Справа№ 910/4333/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача : Остапенко В.М. (дов. № 14-162 від 28.09.2017),

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Брокенергія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018

у справі № 910/4333/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Брокенергія"

про стягнення 79694, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2018р. у справі №910/4333/18 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" на користь публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України " 74607грн. 62коп. пені, 5086грн. 88коп. - 3% річних, 1762грн. 00коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивач поставив відповідачу протягом листопада-грудня 2015р. природний газ на загальну суму 6327013,51грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу, відповідач несвоєчасно здійснив оплату поставленого товару , у зв'язку з чим відповідачу нараховані пеня та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2018р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, у зв'язку з чим вина відповідача у простроченні платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст. 217 ГК України та ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до відповідача заходи відповідальності, передбачені п.7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018р. відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 02.07.2018р. Справу призначено на 07.08.2018р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 07.08.2018р. не з'явився відповідач.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018р. про призначення справи до розгляду на 07.08.2018), про причини неявки відповідач суд не повідомив, явка представників сторін у судове засідання не визнана обов'язковою, а тому судова колегія прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

29.10.2015р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір купівлі - продажу природного газу № 4145/15-БО-29, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що постачається за договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам та організаціям. (п.1.2 договору).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача протягом листопада - грудня 2015 р. природний газ на загальну суму 6327013,51 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу, а саме: від 30.11.2015 р. та від 31.12.2015 р.

Згідно п. 6.1 договору №4145/15-БО-29 від 29.10.2015 р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа ( включно ) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 Цивільного кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 вказаного договору передбачено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Судова колегія, перевіривши розрахунок пені, вважає, що його здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господарського кодексу України , з наступного дня прострочення, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 74607,62 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, який судова колегія суддів вважає обґрунтованим та арифметично вірним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5086,88 грн. 3% річних.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, у зв'язку з чим вина відповідача у простроченні платежів за спірним договором відсутня, не можуть бути покладені судовою колегією в основу рішення, оскільки фінансовий стан, стан проведення розрахунків третіх осіб з відповідачем та інші обставини не позбавляють відповідача від виконання своїх зобов'язань у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, положень Господарського та Цивільного кодексу щодо сплати неустойки.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Брокенергія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018р. у справі № 910/4333/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4333/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 09.08.2018р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай