ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2018р. справа №908/251/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 (адвокат, довіреність №27/18 від 08.06.2018р.);
від відповідача:ОСОБА_6 (адвокат, довіреність №Др-107-1217 від 21.12.2017р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
ухваленого 15.05.2018р. (повний текст підписано 23.05.2018р.) у м. Запоріжжі
у справі №908/251/18 (суддя Топчій О.А.)
за позовом Дочірньої компанії «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя
про стягнення 6856074,97грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Дочірня компанія «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ (далі Позивач) звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя (далі Відповідач) з вимогами про стягнення 6856074,97грн. за договором поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р., у тому числі:

- 154643,39грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 12.02.2015р. по 15.05.2015р.;

- 6701431,58грн. - інфляційної індексації за період з лютого 2015р. по червень 2015р.

2. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.02.2018р. відкрито провадження у справі №908/251/18 та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

3. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.05.2018р. (повний текст підписано 23.05.2018р.) у справі №908/251/18 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» були задоволені в повному обсязі.

4. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного (несвоєчасного) виконання Відповідачем зобовязань з оплати заборгованості за договором поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р., встановленої чинним рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10, враховуючи обставини часткового погашення Відповідачем заборгованості, в тому числі, затвердження мирової угоду, згідно якої визначено порядок виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. в частині суми основного боргу. При цьому, місцевий суд зазначив, що мирова угода не є договором у господарському (цивільному) правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, вона має на меті припинення спору на умовах погоджених сторонами та затверджених судом. Таким чином, суд дійшов висновку, що правова природа заборгованості за договором є незмінною, а мирова угода впливає лише на порядок примусового виконання рішення, посилаючись також на висновки викладені в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №904/8731/17 від 24.04.2018р.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2018р. у справі №908/251/18 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

6. Підставою для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає залишення місцевим судом поза увагою, що затверджуючи мирову угоду, яка має імперативний характер з огляду на особливості здійснення господарської діяльності між підприємствами паливно-енергетичного комплексу та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі (Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію»), сторони фактично домовились про розстрочення виконання рішення суду, враховуючи, що з моменту укладення мирової угоди строки виконання основного зобовязання Відповідачем не порушуються та виконуються в повному обсязі, що підтверджується наданими Позивачем платіжними дорученнями, а отже підстави для застосування ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України відсутні.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача:

7. 10.07.2018р. від Дочірньої компанії «Газ Україна» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу (апеляційним судом задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву), за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, зазначає що:

- сторонами за взаємною згодою не було реалізовано право на реструктуризацію заборгованості за природний газ, яка виникла за договором поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р., в той час, мировою угодою сторонами було вирішено лише врегулювати сам порядок виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 в частині суми основного боргу.

- мирова угода, затверджена на стадії виконання судового рішення, не може вважатися правочином у цивільно-правовому розумінні, не змінює строки виконання грошового зобовязання, підставою виникнення якого є договір, а є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України у справі №3-1195гс16 від 09.11.2016р. та у постановах Верховного суду у справах №904/8731/17 від 24.04.2018р., №921/412/17-г/7 від 15.05.2018р. та №913/869/14 від 20.06.2018р.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. Відповідно до ч.1 ст.253 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у господарських справах є апеляційний господарський суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

9. Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018р.) постановлено ліквідувати, утому числі Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

10. Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць),та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Наразі, відповідної публікації про початок роботи Східного апеляційного господарського суду на момент прийняття цієї постанови здійснено не було.

11. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 23.06.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_7

12. Ухвалою від 23.06.2018р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №908/251/18, а ухвалою від 06.07.2018р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 01.08.2018р. о 14.45 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду, обізнаність яких про що підтверджується поверненням рекомендованих повідомлень про вручення ухвали суду (а.с.а.с.218, 219 ).

13. Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2018р. у справі №908/251/18 було оголошено перерву до 15.08.2018р. об 14:45, про що сторони були повідомлені під розписку (а.с.226).

14. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018р., враховуючи приписи ч.10 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з перебування судді Зубченко І.В. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Черноту Л.Ф.

15. Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2018р. у справі №908/251/18 було оголошено перерву до 22.08.2018р. об 14:15, про що сторони були повідомлені під розписку (а.с.251).

16. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018р., враховуючи приписи ч.10 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з перебування судді Черноти Л.Ф. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Гезу Т.Д.

17. Враховуючи викладене в п.п.8-16 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Донецького апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

18. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

19. У судовому засіданні 22.08.2018р. уповноважені представники сторін підтримали свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

20. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

21. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 30.01.2009р. між Дочірньою компанією «Газ України» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжгаз» (в подальшому - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (Покупець) було укладено договір поставки природного газу №06/09-27 з подальшими змінами та доповненнями (договір), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобовязався передати у власність Покупця в 2009р. природний газ, за наявності його обсягів, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

У п.6.1 означеного договору сторони передбачили, що оплата за газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки, за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.п.7.2, 7.7. договору, у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 цього договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується Постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

22. На виконання умов означеного договору, Позивач у січні, травні - грудні 2009р. та січні 2010р. передав Відповідачу природний газ на загальну суму 147953779,88грн., а останній, своєю чергою, розрахувався за отриманий природний газ частково, що стало підставою для звернення Позивача до суду з позовними вимогами про стягнення залишку заборгованості в сумі 65319164,82грн., нарахувавши на неї пеню за період з 28.02.2010р. по 30.08.2010р., 3% річних за період з 11.02.2009р. по 30.08.2010р. та інфляційну індексацію за період лютий 2009р. - березень 2010р.

23. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 (а.с.а.с.18-22), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.04.2011р. (а.с.а.с.23-27) позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволені частково - стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» 59506393,46грн. основного боргу (враховуючи сплату Відповідачем після подання позову 5812771,35грн. та припинення провадження в цій частині), 7289363,04грн. пені, 2244316,07грн. 3% річних, 7002847,02грн. інфляційної індексації, 25492,96грн. державного мита та 235,93грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

24. В подальшому, 22.06.2012р. Господарським судом Запорізької області винесено ухвалу у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 (а.с.а.с.28-31), якою затверджено мирову угоду від 08.06.2012р., укладену між Дочірньою компанією «Газ України» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» в процесі виконання судового рішення, згідно умов якої визначено порядок виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 в частині суми основного боргу, яка на момент підписання мирової угоди становила 25169171,00грн.

24.1. В п.2 мирової угоди зазначено, що на момент укладання цієї угоди боржником повністю погашені суми: пені, втрат внаслідок інфляційних процесів, 3% річних, державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

24.2. В п.3 мирової угоди наголошено, що «враховуючи вимоги п.2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання судового рішення у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 в частині суми основного боргу, яка на момент підписання цієї угоди становить 25169171грн.»

24.3. Відповідно до п.4 мирової угоди Боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Період сплати заборгованості, відповідно до Графіка становить з червня 2012р. по травень 2027р.

24.4. Згідно з п.п.11, 12 цієї мирової угоди, за невиконання її умов сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. У випадку порушення Боржником умов погашення суми основного боргу в частині сплати платежів у розмірі та у терміни, визначені п.4 цієї мирової угоди, Стягувач має право негайно вживати передбачених законодавство заходів до примусового виконання цієї угоди, в тому числі шляхом пред'явлення ухвали про затвердження мирової угоди на примусове виконання до органу державної виконавчої служби. Відповідно до п.13 мирової угоди Боржник зобов'язується відшкодувати Стягувачу збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п.4 цієї Мирової угоди.

25. З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем (Боржником) на виконання умов укладеної мирової угоди було сплачено 4474519,36грн., що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи: №2356 від 27.06.2012р., №2939 від 26.07.2012р., №3568 від 29.08.2012р., №4114 від 25.09.2012р., №4834 від 29.10.2012р., №5502 від 27.11.2012р., №6009 від 20.12.2012р., №6602 від 29.01.2013р., №7352 від 26.02.2013р., №8066 від 26.03.2013р., №63608927 від 25.04.2013р., №9583 від 28.05.2013р., №10227 від 25.06.2013р., №11172р від 25.07.2013р., №11868 від 22.08.2013р., №12532 від 24.09.2012р., №13351 від 29.10.2013р., №14084 від 26.11.2013р., №14919 від 27.12.2013р., №15474 від 28.01.2014р., №16070 від 26.02.2014р., №16638 від 26.03.2014р., №17453 від 24.04.2012р., №18571 від 27.05.2014р., №19301 від 01.07.2014р., №19649 від 14.07.2014р., №366 від 15.08.2014р., №1063 від 11.09.2014р., №2048 від 16.10.2014р., №2542 від 11.11.2014р., №32001 від 18.12.2014р. та №164 від 20.01.2015р. (а.с.а.с.38-74).

Таким чином, сума боргу з урахуванням часткового погашення Відповідачем заборгованості наразі складає 20694651,64грн.

26. Вказані в п.п.21-25 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

27. Посилаючись на недотримання Відповідачем умов п.6.1 договору поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р. щодо здійснення розрахунків у встановлений саме договором строк (за умов відсутності претензій щодо дотримання строків платежів, визначених Графіком мирової угоди), та зазначаючи, що актами цивільного законодавства не встановлено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду у вигляді ухвали про затвердження мирової угоди (підставою виникнення цивільних прав та обов'язків з виконання грошового зобов'язання зі сплати основного боргу в сумі 25169171,00 грн. за переданий природний газ є саме договір поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р., який встановлює, зокрема, строки виконання цього грошового зобов'язання (остаточний розрахунок за фактично переданий газ, відповідно до п.6.1 договору, здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу), Позивач звернувся з позовними вимогами до суду про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 12.02.2015р. по 15.05.2015р. та інфляційної індексації за період з лютого 2015р. по червень 2015р.

28. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом, зокрема, в контексті приписів норм Цивільного та Господарського кодексів України, які регламентують відповідальність за прострочення грошових зобовязань та положень господарського процесуального законодавства стосовно порядку і наслідків укладання мирової угоди.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

29. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного субєктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

30. Сутність розглядуваного спору полягає у примусовому стягненні з Відповідача нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України на суму порушених (прострочених у виконанні) грошових зобов'язань з оплати поставленого Дочірньою компанією «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» природного газу у січні, травні - грудні 2009р. та січні 2010р. 3% річних та інфляційної індексації.

31. Субєктивне право вимоги виконання спірного грошового зобовязання, на захист якого спрямовано заявлений позов, ґрунтується на договорі поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та не спростовану в межах цієї справи та в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

32. Беручи до уваги правову природу укладеного договору поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог за загальним правилом має здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки природного газу.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення цих норм матеріального права, у світлі яких вирішувалось питання відносно розглядуваного спору.

33. Факт порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України Відповідачем умов виконання грошового зобовязання, визначених п. 6.1. договору поставки природного газу, сума якого (з урахування здійснених у подальшому платежів визначена п.25 цієї постанови) є базою для нарахування стягуваних в межах цієї справи сум 3% річних та інфляційної індексації, встановлений чинним судовим рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 є преюдиціальним для розглядуваної справи у розумінні ч.5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, проте є безумовним саме на дату набуття чинності такого рішення, адже обєктивно не може враховувати обставини, які виникли хронологічно пізніше.

34. Своєю чергою, правомірність заявлених вимог на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України залежить від наявності факту прострочення виконання грошового зобовязання Відповідачем протягом саме заявленого періоду нарахування (лютий червень 2015 року) у розумінні ст.610 та ч.1 ст.612 цього Кодексу.

35. Виходячи з характеру та змісту заперечень Відповідача проти заявлених вимог, правильність вирішення питання про наявність прострочення за розглядуваний період нарахування перебуває в залежності від можливості/обґрунтованості кваліфікації затвердженої судом мирової угоди як підстави, яка змінює встановлені договором поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р. строки виконання грошового зобовязання, оскільки спору довкола здійснення згадуваних в п.25 цієї постанови платежів поза межами строків, визначених п. 6.1. договору поставки між сторонами в межах цієї справи не має.

36. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилаючись на правову позицію Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 24.04.2018р. у справі №904/8731/17, дійшов висновку, що мирова угода не є договором у господарському (цивільному) правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, вона має на меті припинення спору на умовах погоджених сторонами та затверджених судом. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що правова природа заборгованості за договором є незмінною, а мирова угода впливає лише на порядок примусового виконання рішення, зважаючи на що, при визначені наявності прострочення виконання грошового зобовязання відносно розглядуваного періоду керувався саме умовами п.6.1. договору поставки.

37. Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природу та підстави виникнення боргу, що в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 24.04.2018р. у справі №904/8731/17.

38. Проте, кваліфікацію місцевим судом наявної мирової угоди сторін лише як домовленості щодо розстрочення виконання рішення суду, що не має характеру правочину та мета якої полягає тільки в припинення спору на узгоджених сторонами підставах, колегія апеляційного суду вважає помилковим виходячи з наступного:

38.1. У даному випадку, спір між сторонами вирішений у звязку з постановленим та діючим рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010р. у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 (залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.04.2011р.), тоді як мирова угода затверджена ухвалою суду в порядку ст.121 Господарського кодексу України (в редакції, на дату її затвердження) після прийняття такого рішення. Таким чином, означена мирова угода не припиняє спору на узгоджених сторонами умовах, що мало б місце, якщо вона (мирова угода) була б укладена та затверджена в порядку ст.78 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, на дату її затвердження) до прийняття рішення судом.

38.2. Винесення судом рішення про стягнення заборгованості за договором поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р. не тільки не змінює правову природу зобовязань, але й не обмежує сторін у можливості подальшого укладення угод в межах правовідносин за даними зобовязаннями застережень протилежного з цього приводу ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України або в іншому законі не має, що зумовлює застосування з цього приводу дозвільного принципу, встановленого ч.1 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.12 Цивільного кодексу України.

38.3. Місцевим судом залишено поза увагою, що правовою підставою укладення мирової угоди сторонами вказано п.2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» (п.24.2. цієї постанови), який, згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2013р. у справі №3-13гс13 та від 20.05.2014р. у справі №3-17гс14, передбачає обов'язковість укладення договору на реструктуризацію заборгованості за спожитий газ, та метою якого (Закону) є вирішення проблеми сплати боргів, забезпечення умов для підвищення рівня поточних розрахунків за спожитий природний газ та електричну енергію, а також створення умов для поліпшення фінансово-економічного стану підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, а також суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність, пов'язану з постачанням природного газу та електричної енергії за регульованими тарифами, запобіганню їх банкрутству тощо.

38.4. Пункт 2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», який розповсюджувався на сторін цієї справи на момент укладання мирової угоди в силу ст.1 вказаного Закону та зважаючи на період формування несплаченої заборгованості (п.22 цієї постанови), не містить будь-яких обмежень можливості укладення договору на реструктуризацію через наявність винесеного судового рішення про стягнення грошових коштів. Більш того, тлумачення цього Закону у спосіб, що вказував би на запровадження таких обмежень для Боржника було б несумісним з метою цього Закону та вимогами щодо недискримінації за будь-якою з ознак, встановлених ст.14 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., прийнятність до застосування якої зумовлена тим, що вказаний Закон безпосередньо стосується аспектів конвенційного права «мирного володіння» своїм майном (ст.1 Першого протоколу Конвенції).

38.5. Водночас, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, обовязковий статус та механізм примусового виконання якого встановлений ст.129-1 Конституції України та ст.ст.326, 327 Господарського процесуального кодексу України (поточної редакції, але аналогічні приписи містила редакція Господарського процесуального кодексу України і на момент укладання сторонами затвердженої 22.06.2012р. мирової угоди), відповідно, створює колізію в правовому регулюванні питання відносно порядку погашення реструктуризованої заборгованості, що ставить під загрозу досягнення передбачених Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» цілей такої реструктуризації. За висновком судової колегії, належним способом вирішення означеної колізії є забезпечення відповідності виконання рішення умовам, відображеним в угоді про реструктуризацію, що обєктивно зумовлює необхідність залучення суду до розвязання означеного питання.

38.6. Мирова угода в повній мірі відповідає вказаним вимогам договору про реструктуризацію, оскільки в частині узгодження уповноваженими представниками сторін (п.3 означеної угоди) забезпечує належне волевиявлення, спрямоване на реструктуризацію заборгованості згідно з Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а з урахуванням її затвердження судом в порядку ст.121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, на дату затвердження), забезпечує виконання судового рішення в межах такої реструктуризації. Колегія апеляційного суду дійшла висновку, що в контексті вимог ч.2 ст.19 Конституції України не вбачається іншого варіанту забезпечення Боржнику можливості фактичної реалізації передбачених п.2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» прав на реструктуризацію заборгованості за умов вже наявного чинного судового рішення, порядок і строки примусового виконання якого регламентуються Законом України «Про виконавче провадження», яким не передбачено можливості позасудового корегування строків примусового виконання грошового зобовязання, відносно якого було ухвалено судове рішення.

39. Зважаючи на викладене в п. 38 цієї постанови, апеляційний суд дійшов висновку, що затверджена ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.06.2012р. мирова угода в повній мірі відповідає визначенню правочину в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України (волевиявлення сторін, спрямоване на зміну наявних цивільних прав та обовязків щодо грошових зобовязань з оплати спожитого природного газу), що узгоджується з позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 17.04.2018р. у справі №917/672/17.

Правова позиція Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, на яку посилається Позивач за змістом відзиву на апеляційну скаргу, не підлягає застосуванню в розглядуваному випадку, оскільки:

- Верховний суд не розглядував справу в контексті положень спеціальних приписів п.2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», тоді як в даній справі мирова угода містить безпосередньо вказівку на її укладання саме на підставі цієї спеціальної норми;

- заперечення наявності у мировій угоді статусу договору в цивільному/господарсько-правовому розумінні здійснено в контексті висновку про невідповідність її ознакам новації у розумінні ст.604 Цивільного кодексу України, з чим колегія апеляційного суду повністю погоджується, оскільки укладання та затвердження мирової угоди дійсно не змінили правову природу грошового зобовязання.

40. Відтак, судова колегія зауважує, що в даному випадку мирова угода не є новацією, проте з урахуванням реструктуризації заборгованості в порядку п.2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» мала своїм наслідком у відповідності до ч.1 ст.651 та ст.654 Цивільного кодексу України зміну строку.

При цьому, колегія суддів враховує оголошену судових засіданнях позицію представника Позивача про те, що договір про реструктуризацію заборгованості в порядку п.2.6. ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» як такий дійсно змінює строки виконання грошових зобовязань, однак заперечення Позивача проти можливості вважати таким договором укладену між сторонами і затверджену судом мирову угоду від 22.06.2012р. апеляційним судом відхиляються з підстав, наведених в п.п.39-40 цієї постанови.

41. Не доведене за матеріалами справи порушення Відповідачем змінених умов виконання грошового зобовязання, встановлених узгодженим сторонами і затвердженим судом Графіком виконання зобовязання та зумовлює висновок про відсутність прострочення такого грошового зобовязання у розумінні ст.610 та ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України.

42. Оскільки Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для стягнення з Відповідача заявлених 3% річних та інфляційної індексації на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, апеляційний суд зазначає про необхідність відмови у задоволенні позовних вимоги Дочірньої компанії «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та стягнення з Відповідача 154643,39грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 12.02.2015р. по 15.05.2015р. та 6701431,58грн. інфляційної індексації за період з лютого 2015р. по червень 2015р. у повному обсягу.

43. На підставі викладеного в п.п.38-42 цієї постанови, колегія суддів дійшла висновку про скасування переглядуваного рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2018р. у справі №908/251/18 через допущене безпідставне незастосування місцевим судом до розглядуваних правовідносин визначених вище норм матеріального права та прийняття нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, що зумовлює задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз».

44. За змістом ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору як за подання позовної заяви так і за подання апеляційної скарги покладаються на рахунок Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2018р. (повний текст підписано 23.05.2018р.) у справі №908/251/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2018р. (повний текст підписано 23.05.2018р.) у справі №908/251/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №908/251/18, яким у задоволені позовних вимог Дочірньої компанії «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя про стягнення 154643,39грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором поставки природного газу №06/09-27 від 30.01.2009р. та 6701431,58грн. інфляційної індексації відмовити в повному обсязі.

4. Стягнути з Дочірньої компанії «Газ Україна» «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (69035, м.Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7; ідентифікаційний код 03345716) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 154261,68грн.

5. Доручити Господарському суду Запорізької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 22.08.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 22.08.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірн.: 1,2 - сторонам, 3-у справу, 4- ГСЗО

Надіслано судом до ЄДРСР 22.08.2018р.