РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2018Справа № 910/2565/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста Шоп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» та

Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання права вимагати сплати суми боргу за договором

Представники:

від позивача: Невкритий В.Ю.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Малярчук Т.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" про визнання права та визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем виконано в повному обсязі всі обов'язки поручителя, покладені на нього у відповідності до договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016 за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013, однак відповідач 2 як первісний кредитор та відповідач 1 як боржник не визнають факт погашення поручителем боргу та факту переходу до поручителя права вимоги за кредитним договором, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" сплати суми боргу за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013, сплачених 07.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" на підставі договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016; визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" права вимагати від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" сплати суми боргу за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013, який був сплачений Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" за боржника на підставі договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: - зазначення повного найменування юридичної особи відповідача 1; - зазначення доказів, що підтверджують обставини, які зазначені у позові; - надання до суду відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом п'яти днів з дня вручення даної ухвали.

06.04.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність спору, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 22.05.2018.

У підготовче засідання 22.05.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача 2. Представник відповідача 1 у підготовче засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 22.05.2018 представник відповідача 2 заявила клопотання про необхідність оголошення перерви для підготовки та подачі відзиву на позовну заяву.

Суд задовольнив клопотання відповідача 2 та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 19.06.2018.

15.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 19.06.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача 2. Представник відповідача 1 у підготовче засідання не з'явився, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 19.06.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 17.07.2018.

03.07.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає про відсутність порушеного права позивача щодо позовних вимог у даній справі, оскільки норми ст. 514 Цивільного кодексу України щодо переходу до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні, є імперативними нормами та не вимагають від нового кредитора вчиняти дії, направлені на визнання факту такого переходу.

03.07.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує про ефективність обраного ним способу захисту.

У підготовче засідання 17.07.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача 2. Представник відповідача 1 у підготовче засідання не з'явився, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 17.07.2018 судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.08.2018.

06.08.2018 відділом діловодства суду від відповідача 2 отримано заперечення, згідно з якими відповідач 2 зазначає про відсутність порушеного права позивача.

У судове засідання 07.08.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача 2, представник відповідача 1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав усні пояснення. Представник відповідача 2 заперечив проти задоволення позовних вимог, надав усні пояснення.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правовою формою товариства відповідача 2 є приватне акціонерне товариство, при цьому, найменуванням відповідача є наступне - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

За змістом 5 Закону України "Про акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. З огляду на наведене відсутні підстави для здійснення процесуального правонаступництва, водночас факт зміни типу акціонерного товариства відповідача 2 та найменування відповідача 2 судом встановлено.

У судовому засіданні 07.08.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2 та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста Шоп» (поручитель, позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», тип акціонерного товариства якого змінено на приватне акціонерне товариство та найменування якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (кредитор, відповідач 2) було укладено договір поруки №4С13497Д/П (далі-Договір).

Предметом Договору є надання поруки Поручителем за виконання Товариством з обмеженою відповідальність «Старма» (боржник, відповідач 1) зобов'язань за кредитними договорами, тому числі, за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013 з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в термін, визначених кредитними договорами.

Відповідно до п. 4 Договору у випадку невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом.

Пунктом 7 Договору визначено, що у випадку порушення Поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 Договору, Кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать Поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк».

До Поручителя, що виконав обов'язки Боржника за кредитним договором, переходять усі права Кредитора за кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (п. 8 Договору).

Згідно з умовами п. 10 Договору Кредитор зобов'язаний у випадку виконання Поручителем обов'язку Боржника за кредитним договором передати Поручителю впродовж п'яти робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки Боржника за кредитним договором.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором. Дострокове розірвання Договору здійснюється за письмовою згодою сторін (п.п. 11, 14 Договору).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем 2 договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що ним виконано в повному обсязі всі обов'язки поручителя, покладені на нього у відповідності до договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016 за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013, однак відповідач 2 як первісний кредитор та відповідач 1 як боржник не визнають факт погашення поручителем боргу та факту переходу до поручителя права вимоги за кредитним договором, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" сплати суми боргу за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013, сплачених 07.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" на підставі договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016; визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" права вимагати від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" сплати суми боргу за кредитним договором №4С13517И від 22.08.2013, який був сплачений Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" за боржника на підставі договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Відповідно до положень статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Суд зазначає, що звернення особи до суду з позовом про визнання зобов'язання таким, що припинено, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Так, невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права.

В той же час, суд зазначає, що частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Так, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та охоронювані законом інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними (невизнаними) з боку визначених ним відповідачів.

Так, згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Щодо доводів позивача зокрема стосовно незадоволення вимоги про сплату заборгованості, то суд зазначає, що факт невиконання боржником вимоги кредитора про сплату заборгованості не є безумовним доказом невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги до боржника, так як таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування у певного кредитора права вимоги, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів тощо.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наведених обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста Шоп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» не підлягає задоволенню.

При цьому, з огляду на відсутність підстав для задоволення позову через недоведення наявності порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача, інші доводи позивача судом не досліджуються на предмет наявності підстав для визнання відповідного права чи визнання відсутнім права.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.08.2018

Суддя Ю.В. Картавцева