ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2018 Справа № 904/2592/18
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

до Державного навчального закладу "Дніпровський транспортно-економічний коледж", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 2 631,13грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного навчального закладу "Дніпровський транспортно-економічний коледж" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 2 631,13 грн., з яких: 2 240,56 грн. - основна заборгованість, 299,99 грн. - пеня, 27,26 грн. - 3 % річних, 63,32 грн. - інфляційних втрат.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору №42АВDg658-17 від 08.02.17 в частині повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.18 відкрито провадження у справі №904/2592/18, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

03.07.18 відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог, за змістом якої відповідно до ст. 191 ГПК України повністю визнав заявлені позовні вимоги.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі заяви - приєднання №42АВDg658-17 від 08.02.17 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) між Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (оператор ГРМ - позивач) та Державним навчальним закладом "Дніпровський транспортно-економічний коледж" (споживач - відповідач) укладено типовий договір №42АВDg658-17 від 08.02.17 розподілу природного газу.

Пунктом 1.1. типового договору визначено, що цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1.3. типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовим) який є невід'ємною частиною цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до п.1.4. типового договору:

- Оператор ГРМ - оператор газорозподільної системи в особі Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", що здійснює розподіл природного газу;

- Споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об'єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

За цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 2.1. типового договору).

Згідно п. 6.1. типового договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.3. типового договору).

Пунктом 6.4. типового договору, визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п. 6.6. типового договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог кодексу газорозподільчих систем.

На виконання умов договору, позивач у грудні 2017 надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у обсязі 29,994 тис. м. куб., а відповідач прийняв такі послуги на загальну суму 16 779,84 грн., що підтверджується актом наданих послуг з розподілу природного газу №ДНГ75494032 від 31.12.2017 (а.с.19).

Відповідач належним чином не виконав умови договору, оплату наданих позивачем послуг з розподілу природного газу здійснив частково. Заборгованість відповідача на час розгляду справи складає суму у розмірі 2 240,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За приписами п. 1 ч. 2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

03.07.18 відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог, за змістом якої відповідно до ст. 191 ГПК України відповідачем повністю визнано заявлені вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заяву про визнання позову підписано представником Державного навчального закладу "Дніпровський транспортно-економічний коледж" Лисенко І.С., повноваження якого підтверджено довіреністю № 430 від 14.12.17, яка не містить обмежень на вчинення представником відповідних повноважень. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно умов договору, строк оплати послуг розподілу природного газу є таким, що настав.

Доказів сплати відповідачем заборгованості в зазначеному розмірі суду не надано.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем складено розрахунок пені за період з 11.01.18 по 07.06.18, розмір якої становить 299,99 грн.

Перевіривши розрахунок за визначений позивачем період, судом встановлено, що розрахунок пені проведено вірно.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми матеріального права, Позивачем складено розрахунок трьох відсотків річних за період прострочення з 11.01.18 по 07.06.18 у розмірі 27,26 грн. та інфляційних втрат за період з 01.02.18 по 31.05.18 у розмірі 63,32 грн.

Перевіривши розрахунок за визначений позивачем період, судом встановлено, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат проведено у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд вважає вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 2 240,56 грн., пені у розмірі 299,99 грн., 3% річних у розмірі 27,26 грн., інфляційних втрат у розмірі 63,32 грн. обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що заява відповідача про визнання позову подана в межах тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (до початку розгляду справи по суті), суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу з держаного бюджету 50% судового збору - 881,00 грн. Інша частина сплаченої суми судового збору (50% - 881,00 грн.) покладається на відповідача відповідно до п. 2 ч. 1ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 46, 73-79, 86, 91, 129, 191, 231, 233, 238, 240, 241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти визнання позову відповідачем.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного навчального закладу "Дніпровський транспортно-економічний коледж" (49041, м. Дніпро, вул. Трудових резервів, буд.4, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, 5, ) основну заборгованість у розмірі 2 240,56 грн., пеню у розмірі 299,99 грн., три проценти річних у розмірі 27,26 грн., інфляційні втрати у розмірі 63,32 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 881,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному товариство "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського,5, ) з Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, , рахунок 3005 в Відділенні банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001) 881,00 грн., що складає 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем згідно платіжного доручення № 3679 від 04.06.18, яке наявне в матеріалах справи.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного рішення 13.08.2018

Суддя О.В. Ліпинський