Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1325/15

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглядаючи заяву Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 56-02/1306 від 03.08.2018 у справі

за позовом: Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт"

про стягнення 108000,00 грн. та зобов'язання виконати п.3 рішення від 22.09.2014 №1.16/-37р.,

Без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.09.2015 вирішено: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на користь Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - 88000,00 грн. штрафу та пені (п.2 рішення); Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" виконати пункт 3 рішення від 22.09.2014 №1.16/-37р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі № 3.4. - 41/2014, шляхом припинення поширення невизначеному колу осіб в рекламі неповних відомостей, зокрема, внаслідок замовчування окремих фактів, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів (придбання (замовлення) послуг з надання позик) цього суб'єкта господарювання (п.3 рішення); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" в дохід державного бюджету 3378,00 грн. судового збору (п.4 рішення).

На виконання пунктів 2,4 вказаного рішення було винесено накази № 906/1325/15 від 21.10.2015.

На адресу суду від Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла заява № 56-02/1306 від 03.08.2018, згідно якої останній, керуючись ч.7 ст. 327 ГПК України, просить винести ухвалу суду з метою забезпечення виконання судового рішення та видати наказ суду щодо примусового виконання п.3 рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.2015 у справі № 906/1325/15, для подальшого пред'явлення до органів державної виконавчої служби.

Тобто, подана Житомирським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України заява № 56-02/1306 від 03.08.2018 включає в себе 2 вимоги, а саме: про забезпечення виконання рішення суду та про видачу наказу суду про примусове виконання п.3 резолютивної частини рішення суду від 29.09.2015.

В обґрунтування поданої заяви, стягувач вказує на продовження боржником здійснення порушень, які були предметом розгляду у справі № 906/1325/15 - поширення невизначеному колу осіб в рекламі неповних відомостей, зокрема замовчування окремих фактів, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів (придбання (замовлення) послуг з надання позик) цього суб'єкта господарювання, тобто про невиконання ним п.3 рішення господарського суду Житомирської області.

Відповідно до ч.6 ст. 327 ГПК України, за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходи, передбачені статтею 137 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст. 327 ГПК України, у разі вирішення питання про: виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; забезпечення виконання судового рішення; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження - суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Перелік заходів забезпечення позову містить ст. 137 ГПК України. Згідно ч.1 вказаної статті, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять обєкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Натомість, у вказаній заяві не визначено захід забезпечення виконання рішення суду та не наведено обгрунтування застосування такого заходу забезпечення виконання рішення суду.

Крім того, до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову становить 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму становить 1762.00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем не сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 881,00 грн.

За пунктом 7 ст. 140 ГПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Водночас суд вважає за доцільне зауважити, що на даній стадії судового процесу, у суду відсутня можливість здійснення оцінки та встановлення ідентичності наведених у заяві обставин тим порушенням, які були предметом дослідження у даній справі.

Щодо видачі наказу, слід зазначити, що за змістом ст. 116 ГПК України (в редакції станом на дату набрання рішенням суду законної сили та видачі наказів у справі) та ст. 327 ГПК України (в редакції станом на дату звернення з заявою), виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.3 ЗУ "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі , зокрема, наказів, що видаються судами у п е р е д б а ч е н и х законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Накази видаються стягувачеві або надсилаються йому рекомендованим чи цінним листом.

Проте з деяких категорій спорів, накази не видаються, оскільки виконання таких рішень проводиться відповідними органами та службовими особами на підставі копій рішень господарського суду.

Так, відповідно до ч.8 ст. 242 ГПК України, якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії або накладено арешт на його майно і виконання такого рішення потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі внесення записів до відповідних реєстрів, копія такого судового рішення також надсилається судом цим органам та (або) особам у строки та порядку, визначені цією статтею, для негайного виконання.

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 2 ГПК України, до основних засад (принципів) господарського судочинства належить, зокрема, обовязковість судового рішення.

За приписами ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про Антимонопольний комітет україни", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Антимонопольного комітету України, зокрема, є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Стаття 7 ЗУ "Про Антимонопольний комітет України" визначає ряд повноважень Антимонопольного комітету України у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість...

З вказаного вбачається, що Антимонопольний комітет України наділений повноваженнями контролювати дотримання законодавства про захист економічної конкуренції та надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, приймати відповідні постанови.

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу, що на дату видачі наказів у даній справі, строк пред'явлення їх до виконання - 1 рік.

Враховуючи вищевикладене, заяву Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в частині забезпечення виконання рішення суду слід повернути заявнику (стягувачу), в частині видачі наказу відмовити за безпідставністю вимоги.

Керуючись ст. 137, 140, 234, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Повернути заяву № 56-02/1306 від 03.08.2018 Житомирському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України.

2. Відмовити в частині видачі наказу суду щодо примусового виконання п.3 рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.2015 у справі № 906/1325/15.

Додаток: заява № 56-02/1306 від 03.08.2018 з доданими до неї документами на 7-ми арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 256,257 ГПК України.

Ухвала підписана 17.08.2018

Суддя ОСОБА_1

Друк:

1 - у справу;

2 - заявнику (рек. з пов.).