ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" серпня 2018 р.Справа № 922/2280/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву ОК "ГК "Антей-2" (вх. № 23743 від 17.08.2018) про забезпечення позову по справі

за позовом Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив "Антей-2", 61036, АДРЕСА_1, код 38879160
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКК Антей", 62405, АДРЕСА_2, код 22629388 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Інститут тваринництва Української аграрної академії наук, 62404, Харківська область, смт. Килиничі, вул. 7ї Гвардійської армії, 3
про визнання недійсним акту
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив "Антей-2" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКК Антей" (далі - відповідач) про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ХР № 004745 від 26.05.1998.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 17.08.2018 було відкрито провадження по справі № 922/2280/18, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та залучено до участі у справі Інститут тваринництва Української аграрної академії наук у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

17.08.2018 до суду надійшла заява позивача (вх. № 23743) про забезпечення позову в якій він просить суд :

- заборонити TOB «СКК АНТЕЙ» вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 64Г, координати котрої зареєстровані за №794/17 від 13 липня 2017 року;

- заборонити будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 64Г, координати котрої відображені на виконавчій зйомці, що зареєстрована за №794/17 від 13 липня 2017 року.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено наступне:

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд визнав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Господарським судом Харківської області відкрито провадження по справі за позовом Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив "Антей-2" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКК Антей" предметом розгляду якої є визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею II -ХР № 004745 від 26 травня 1998 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 1991 по 2016 рр. здійснювалась забудова земельної ділянки гаражними боксами. У 2013 році створено гаражний кооператив та подано документи на відповідне оформлення права користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська,64Г та відображена на виконавчій зйомці земельної ділянки, що зареєстрована за №794/17 від 22 травня 2017 року Департаментом архітектури та містобудування Харківської міської ради.

Однак, в процесі оформлення про свої права на вказану земельну ділянку заявив СК «Антей», мотивуючи це тим, що йому вона належить на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ХР №004745 від 26 травня 1998 року №452 відповідно до якого Радою народних депутатів Харківського району Харківської області України ТОВ спортивно-комерційний клуб «Антей» переходить у постійне користування 0,80 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування.

Позивач також вказує, що протягом тривалого часу, а саме з 14 червня 2017 року й до сьогоднішнього дня особи, котрі представляють себе членами спортивного клуб «Антей» пошкоджуючи власність як кооперативу, так і безпосередньо його учасників а також й, власне, спірну земельну ділянку, блокують вїзд та виїзд до гаражів.

Позивач зазначає, що за фактом вищезазначеного відкрито кримінальне провадження, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0004588.

Стаття 137 Господарського процесуального кодексу України "Заходи забезпечення позову", встановлює наступне:

1. Позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

2. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

3. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

4. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

5. Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:

1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;

2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства;

3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;

4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

6. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових осіб заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

7. Не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом:

1) накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

2) заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

8. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

9. Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

10. Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

11. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

При цьому, як роз'яснено в п.п. 1, 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 №16 (чинної на даний час), у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між ними та предметом позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, тому оцінка такої відповідності теж здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та, зокрема, майнових наслідків заборони відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні наявності обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову (застосування певного виду забезпечення).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна документально обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Обрані заявником способи забезпечення позову передбачені положеннями ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не зупинять господарської діяльності осіб щодо яких вживаються заходи.

Суд вбачає наявність звязку між зазначеними позивачем заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходів із вимогами, які банк має намір заявити. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Таким чином, з метою обєктивного вирішення справи, а також недопущення порушення права на користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська,64Г, суд дійшов висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а саме заборонити вчиняти будь-які дії, що стосуються вищезазначеної земельної ділянки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд, враховуючи положення ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, констатує відсутність на час прийняття цієї ухвали відомостей, достатніх для припущення про ймовірність виникнення збитків осіб щодо яких вживаються заходи, та не вбачає необхідності щодо вжиття зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 144 Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись ст. ст. 74, 136, 137, 140, 144, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив "Антей-2" вх. № 23743 від 17.08.2018 про забезпечення позову.

До вирішення спору по суті у справі № 922/2280/18 заборонити TOB «СКК АНТЕЙ» вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 64Г, координати якої зареєстровані за №794/17 від 13 липня 2017 року.

До вирішення спору по суті у справі № 922/2280/18 заборонити будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 64Г, координати якої відображені на виконавчій зйомці, що зареєстрована за №794/17 від 13 липня 2017 року.

Стягувачем за цією ухвалою є Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив "Антей-2" (61036, АДРЕСА_1, код 38879160).

Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "СКК Антей" (62405, АДРЕСА_2, код 22629388).

Направити вказану ухвалу на адресу сторін та третіх осіб для відома.

Дана ухвала відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 17.08.2018 року і підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, та може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 18.08.2021 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Ухвалу підписано 17.08.2018.

Суддя ОСОБА_1