Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/246/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райтекс"

до Фізичної особи-підприємця Мощенко Наталії Сергіївни

про стягнення 51557,02 грн,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райтекс" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мощенко Наталії Сергіївни 1557,02 грн. за договором купівлі-продажу №110 від 10.04.2014, з яких:29183,60 грн основного боргу, 15366,26 грн інфляційних, 1700,88 грн 3% річних та 5306,28 грн пені.

Ухвалою суду від 18.04.2018 судом було відкрито провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 13.07.2018 судом було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представники сторін в судове засідання не прибули.

Згідно клопотання № 1278 від 08.05.2018, що міститься в матеріалах справи (а.с. 57), позивач просив розгляд справи здійснювати без участі його уповноваженого представника.

Відповідач не скористався правом надання письмового відзиву на позовну заяву, його представник у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся завчасно на належним чином (про що свідчать підпис представника останнього за довіреністю у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.82).

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, а надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 42 ГПК України є правом відповідача а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2014 між ТзОВ "Райтекс" (далі- позивач) та ФОП Мощенко Н.С. (далі-відповідач) було укладено договір купівлі -продажу № 110 за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених Договором (далі - Договір).

Згідно п.1.3. Договору, сторони обумовили, що назва товару, його якісні та кількісні характеристики, ціна товару по пропозиціях, а також загальна вартість товару, поставка якого буде здійснюватися у відповідності з даним Договором, вказується в накладних до цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору сторони узгодили, що покупець оплачує поставлений продавцем товар за ціною, вказаною у накладній, яка додається до даного Договору.

Покупець здійснює повну оплату вартості відвантаженого товару через 180 днів з моменту фактичного одержання. Днем оплати вважається надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок або касу продавця ( п.3.2. Договору).

Договір вступає в законну силу з дати його підписання двома сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 7.2. Договору).

Як вказує позивач, на виконання умов договору, позивачем було передано у власність відповідача товар на загальну суму 33183,60 грн., однак оплату за поставлений товар, в обумовлений п.3.2 Договору строк, відповідачем не було здійснено.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію №328 від 11.10.2017 (а.с. 17), яка залишена без задоволення.

24.01.2018 року відповідачем було здійснено часткову проплату за поставлений товар у розмірі 4000,00 грн., яка була врахована позивачем при визначенні суми основного боргу. Не проведення розрахунків у повному обсязі стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5306,28 грн пені, яку визначено по кожній накладній в межах 6- місячного строку, а також 1700,88 грн 3% річних станом на 06.10.2017 та інфляційні по грудень 2017 (включно) на суму 15366,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 16, 22, 610-612, 614, 624, 625 ЦК України, 193 ГК України.

Відповідач за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорив, відзиву на позовну заяву та доказів погашення заявлених до стягнення сум не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Приписами статті 526 ЦК України обумовлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки спірні відносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу № 110 від 10.04.2014, слід зазначити, що за частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 252 від 10.04.2014, № 336 від 19.05.20147, № 471 від 20.05.2016, № 247 від 17.03.2016 (а.с. 12-15) підтверджено, що позивачем було передано у власність відповідача товар на загальну суму 33183,60 грн.

Умови поставки погоджені сторонами без зауважень та заперечень, про що свідчать їх підписи та печатки підприємств на вказаних накладних.

Судом встановлено, що, в порушення умов договору, оплату за поставлений товар відповідач, в обумовлений п.3.2. Договору строк, не здійснив. Вказане також вбачається з підписаного сторонами акту звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2016- липень 2017. За даними позивача, які не спростовано відповідачем, часткове погашення боргу в сумі 4000,00 грн було проведено 24.01.2018. Враховуючи вказану проплату, заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення до суду склала 29183,60 грн. і на час розгляду справи не змінилася, оскільки доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Аналогічні положення містять ст.ст. 525, 526 ЦК України.

За вказаного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 29183,60 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що у випадку не виконання покупцем зобов'язання щодо сплати за товар, передбачене пунктом 3.2. Договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що вираховується від суми неоплаченого товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд встановив, що при її нарахуванні за видатковими накладними № 247 від 17.03.2016 та № 471 від 20.05.2016 було допущено помилку. З урахуванням зазначеного, згідно здійсненого судом перерахунку, обґрунтовано заявленою до стягнення є пеня у розмірі 5302, 08 грн. У стягненні 4,20 грн пені слід відмовити, за безпідставністю її нарахування.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога про їх стягнення у заявленій сумі за визначений позивачем період є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок інфляційних, суд встановив що їх нарахування здійснено по грудень 2017 року (включно), що є правом позивача. Розрахунки в цій частині позивачем здійснено вірно, а тому суд дійшов висновку, що вимога про їх стягнення в заявленій сумі підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, позивач належними та допустимими доказами довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення 51552,82 грн, з яких: 29183,60 грн основного боргу, 5302,08 грн пені, 1700,88 грн 3%річних та 15366,26 грн інфляційних. У стягненні 4,02 грн. пені суд відмовляє.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мощенко Наталії Сергіївни (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Райтекс" (80400, Львівська обл., м.Кам'янка - Бузька, вул. Я. Мудрого, буд. 27, ід. код. 30975574)

- 29183,60 грн основного боргу;

- 5302,08 грн пені;

- 1700,88 грн - 3% річних;

- 15366,26 грн інфляційних;

- 1761,86 грн. судового збору.

3. У стягненні 4,20 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.08.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати: 1- усправу;

2-3- сторонам ( рек. з пов.).