РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Справа № 906/359/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни від 11.07.2018р. на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 18.06.18р. суддею Тимошенком О.М. у м.Житомир, повний текст складено 18.06.18р. у справі № 906/359/18

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни

про стягнення 29160,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до господарського суду Житомирської області з позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни 29160,00грн. неустойки, у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення торгівельного майданчика №28 після закінчення дії договору оренди №103 від 31.12.2013р., згідно статті 785 ЦК України за період з 01.01.2015р. по 01.05.2018р.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.06.2018р. у справі №906/359/18 задоволено позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни; стягнуто з відповідача на користь позивача 29160,00грн. неустойки та 1762грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дія договору оренди №103 від 31.12.2013р. припинена 31.12.2014р.; доказів щодо продовження строку дії договору сторонами до суду не подано; об'єкт оренди станом на травень 2018 року орендодавцю не повернутий у відповідності до умов договору та статті 785 ЦК України. Відповідно в орендодавця ПКР "Кооперативний ринок" виникло законне право вимагати сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення в силу встановлених норм Закону за період з 01.01.15р. до 01.05.18р. (40 місяці). Позовні вимоги є обґрунтованими, законними та підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Стельмах Лариса Сергіївна звернулася до суду із апеляційною скаргою від 11.07.2018р., в якій, зокрема, просить рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2018р. у справі №906/359/18 скасувати; постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; провести судовий розгляд справи апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк дії договору закінчився 31.12.2014р., однак відповідач не повернув об'єкт оренди згідно з вимогами статті 785 ЦК України і надалі продовжує користуватися об'єктом оренди в своїй господарській діяльності. За таких обставин, у позивача, на його думку, виникло право з 01.05.2015р. нараховувати неустойку за час прострочення користуванню річчю в подвійному розмірі на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України. Апелянт зазначає, що вказана позиція позивача, яка взагалі не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає, як окремим положенням ЦК України, так і умовам укладеного договору, однак була повністю підтримана судом першої інстанції. Щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення (в частині стягнення неустойки), неправильного застосування судом норм матеріального (процесуального) права скаржник зазначає, що виходячи з обставин спору, можна стверджувати, що правові відносини сторін у спорі регулюються нормами Глави 58 «Найм (Оренда)» ЦК України, зокрема, але не обмежуючись цим статтями 759, 760, 761, 762, 763, 764, 773, 781, 782 та 785. Аналіз правових висновків оскаржуваного рішення, які по суті у ньому відсутні, лише доводить неспроможність місцевого суду врегулювати конкуренцію та усунути колізії, що виникають при застосуванні положень статей 764, 781 та 785 ЦК України. Апелянт зазначає про нерозуміння судом першої інстанції основних засад договірного права (як частини права цивільного) і призвело до його неспроможності правильно застосувати вказані статті у цій справі, нерозуміння правового змісту - припинення договору, призвело до постановлення неправильного судового акту. Скаржник аналізуючи норми ЦК України зазначає, що припинення договору не є одне і те саме, що закінчення строку дії договору. Ототожнення цих визначень є свідченням правового нігілізму та елементарної правової неписьменності. Така дефініція не лише є очевидною, а побічно також підтверджується положеннями статті 631 ЦК Україні, якими врегульовані загальні питання, що пов'язані зі строком дії договору. Випадки та підстави припинення зобов'язання встановлені нормами Глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України. Так, можна стверджувати, що договір найму (оренди) припиняється лише у випадках встановлених законом або самим договором. Для окремих видів договорів оренди (найму) законодавець дійсно встановив спеціальні підстави припинення договору, у тому числі і закінчення строку його дії. Відтак, згідно з нормами матеріального закону, якими регулюються спірні правовідносини - припинення договору не дорівнює закінченню строку дії договору. До випадку закінчення строку дії договору найму (оренди), зазначена норма матеріального закону - ч.2 ст. 785 ЦК України, застосована бути не може, оскільки у ній йдеться саме про припинення договору найму, що підтверджується судовою практикою у справах №906/496/17, №906/748/17, №906/282/17, №906/748/17. Також скаржник зазначає, про постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у від 03.08.2018р. у справі №906/406/17. Апелянт стверджує, порушення судом норм матеріального права у цьому випадку полягало у застосуванні норми закону (ч. 2 ст. 785 ЦК України), яка не підлягала застосуванню; при цьому судом не застосовано до спірних взаємин між сторонами положення статті 764 ЦК України. Враховуючи дану норму, слід вважати встановленим те, що строк дії договору оренди №103 від 31.12.2013р., закінчився. Натомість станом на 01 січня 2015 року договір продовжував діяти, оскільки зобов'язання за ним не припинилися. За умовою підпункту 4.3.8 договору - у разі закінчення строку їх дії, орендар зобов'язується у 7-ми денний термін звільнити об'єкти оренди та повернути його орендодавцеві. Тобто, в межах зазначеного строку, встановлений обов'язок відповідача звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві до 08.01.15р., оскільки 07.01.2015р. - святковий день. Відтак, за умовами договору, що є підставою позову у цій справі, апелянт мав право без будь-яких правових наслідків користуватися об'єктом найму (оренди) щонайменше до 08.01.2015р. І лише починаючи з 09.01.2015р. позивач мав безперечну правову підставу заперечити проти продовження користування орендованим майном, у розумінні статті 764 ЦК України. Виходячи з умови підпункту 4.2.5 договору, який не містить строку щодо звільнення об'єкту оренди, позивач, як орендодавець, виразив би свої заперечення щодо автоматичного продовження договору з відповідачем на наступний 2015 рік. Однак позивач таким правом у встановлений законом місячний строк не скористався, а відтак строк дії договору продовжився автоматично, в тому числі і на 2016 та 2017 роки. Безперечно, умови договору щодо встановлення певної форми заперечення позивача не можуть розглядатися, як виключна форма такого заперечення. У спорі, що розглядається у цій справі позивач не лише не виразив свого заперечення проти продовження користування апелянтом орендованим майном у встановлений спосіб, а також і не заперечив проти такого користування у будь-який інший спосіб, що дозволив би безперечно довести факт заперечення, його зміст та доведення до відому апелянта. Відтак, якщо б суд належним чином встановив вказані вище обставини та проаналізував зазначені положення ЦК України, то неодмінно б дійшов до висновку стосовно того, що строк дії договору був автоматично продовжений на 2015, 2016 та 2017 роки на підставі імперативних положень статті 764 ЦК України. Суд прийшов до безпідставного висновку про незастосування до взаємин між сторонами положень статті 764 ЦК України, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Таким чином, останнє не відповідає вимогам закону щодо законності та обґрунтованості, оскільки місцевим судом було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено вимоги права процесуального, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення

Позивач - Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, з підстав викладених у відзиві, так як судом першої інстанції прийнято законне рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.07.2018р. у справі №906/359/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г., суддя Демидюк О.О., зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Стельмах Лариси Сергіївни на рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2018р. та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 15.08.2018р.

У клопотанні від 30.07.2018р. (яке надійшло на адресу суду 31.07.2018р.) позивач просив провести судове засідання у даній справі 15.08.2018р. об 15:15год. у режимі відеоконференції. Через Коростишівський районний суд Житомирської області.

Враховуючи визначений процесуальним законодавством принцип незмінності складу суду, встановлені ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вказане клопотання позивача станом на 13.08.2018р. не вирішувалося судом апеляційної інстанції, у зв'язку із перебуванням у відпустці головуючого судді та члена колегії по справі Демидюк О.О. по справі. При цьому, судом також було враховано технічну можливість проведення відеоконференції з Коростишівським районним судом Житомирської області.

При цьому, 14.08.2018р. на електронну адресу апеляційного суду від позивача надійшла заява, у якій останній зазначає, що не може прибути у судове засідання на розгляд даної справи 15.08.2018р. об 15:15год., а тому просить розгляну справу без участі представника Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок.

Разом з тим, враховуючи подальший графік відпусток суддів, з метою забезпечення проведення судового засідання у даній справі 15.08.2018р. у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №906/359/18 - Демидюк О.О. у період з 06.08.2018р. по 31.08.2018р. включно та перебування у відпустці судді-члена колегії - Крейбух О.Г. у період з 30 серпня 2018р. по 14 вересня 2018р. включно, відповідно до статті 32 ГПК України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №01-03/670 від 14.08.2018р. на підставі службової записки головуючого судді Юрчука М.І. від 14.08.2018р., призначено заміну судді-члена колегії у справі №906/359/18 - Демидюк О.О.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2018р. у справі №906/359/18 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни від 11.07.2018р. на рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2018р. у справі №906/359/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018р.)

Апелянт (позивач) також не забезпечив явку повноважного представника у судове засідання 15.08.2018р., причини неявки суду не повідомлено.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2018р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що згідно пункту 1.1 Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Відповідно до пункту 1.2 Статуту Підприємство райспоживспілки "Кооперативний ринок" також є правонаступником прав та обов'язків Кооперативного підприємства "Кооперативний ринок" й створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.03р., протокол №5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Підпунктами 2.3.2 та 2.3.3. п. 2.3 Статуту, передбачено, що одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організація, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги з надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

Так, у своїй діяльності ПР "Кооперативний ринок" керується статутом та Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими сесією Коростишівської міської ради за № 762 від 03.04.2014р..

Відповідно до пункту 19 Правил торгівлі адміністрація ринку при наданні продавцям торгівельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій зазначається термін угоди, асортимент товарів, що реалізуються, розташування місця, умови оренди торгового місця, розмір та порядок оплати за оренду майна.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2013р. Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Стельмах Ларисою Сергіївною (орендар) укладено договір оренди №103, згідно пункту 1.1. якого предметом договору є торгівельний майданчик №28, загальною площею 6,75кв.м., місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку (а.с.9).

Відповідно до пункту 1.3 договору, об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Згідно пункту 2.1 договору орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до пункту 6.

Пунктом 3.1. сторони визначили, що орендна плата складає 364,50 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до пункту 4.3.3 договору, орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно пункту 4.3.8 у разі припинення або розірвання договору, орендар у 7-ми денний термін зобов'язується звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди з вини орендаря.

Пунктом 6.1 договору сторонами визначено строк його дії з 01.01.14 до 31.12.14р.

Орендар, який має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умовами відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє свою дію відповідно до п.6.1 договору (пункт 6.3 договору).

Відповідно до пункту 6.4 договору, за ініціативою однієї зі сторін договір може бути розірваний за рішенням господарського суду у випадках передбачених законодавством України.

Зміни і доповнення до договору вносяться за обопільним рішенням сторін, що оформляється додатковою письмовою угодою, яка є невід'ємною його частиною. У разі прийняття рішення про припинення дії договору внесена наперед орендна плата повертається орендареві (пункт 6.5 договору).

Згідно статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Матеріалами справи встановлено, що 16.12.2014р., що ПКР "Кооперативний ринок" надіслав ФОП Стельмах Л.С. повідомлення №305, в якому повідомив останню про існування боргу по оренді майна в розмірі 1093,50грн., а також те, що за умови відсутності заборгованості договір може бути пролонгований на наступний рік за наявності письмової заяви про це з боку орендаря. В іншому випадку договір припиняє свою дію 31.12.2014. У разі припинення договору орендар втратить право користування торговим місцем №28 та зобов'язаний негайно його звільнити (а.с.10).

Виходячи з наведених норму закону, та умов договору щодо його строку дії, в матеріалах справи відсутні докази подачі ФОП Стельмах Л.С. до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" заяви про укладення договору на наступний строк.

В подальшому, як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, 20.01.2015р. ПКР "Кооперативний ринок" надіслав ФОП Стельмах Л.С. претензію №49, в якій зазначив про закінчення дії договору 31.12.2014р., та нагадав про існування боргу за оренду майна, обов'язок повернути орендоване майно та у випадку його неповернення обов'язок сплати неустойки (а.с.11).

Однак, вказана претензія залишилася ФОП Стельмах Л.С. без відповіді та виконання. При цьому, заборгованість по орендній платі за 2014 рік, була сплачена орендарем у 2015році., однак орендоване майно не повернуте орендодавцю.

Враховуючи, що орендар не виконав умов договору та продовжує користуватися торгівельним майданчиком, ПКР "Кооперативний ринок" в травні 2018 року звернувся з відповідним позовом до господарського суду, на підставі статті 785 ЦК України, в якому просить стягнути з ФОП Стельмах Л.С. неустойку у розмірі подвійної плати за не виконання обов'язку щодо повернення торгівельного майданчика №28 у розмірі 29160грн., яку останній самостійно не сплачує.

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору оренди, що регулюються положеннями Господарського та Цивільного кодексів України про оренду (найм).

Відповідно до частини 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. (частини 1, 5 статті 762 ЦК України)

Матеріалами справи підтверджується, що орендар сплатив наявну заборгованість по орендній платі.

Згідно частини 1 статті 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Так, враховуючи пункт 6.3 договору, орендодавець - позивач вважає, що договір припинив свою дію 31.12.2014р., оскільки орендар - відповідач за місяць до закінчення терміну дії даного договору не подав письмової заяви про намір укласти договір на новий термін.

Виходячи із відсутності відповідної заяви від орендаря, умови укладеного договору, поданих орендарю - повідомлення від 16.12.2014р. та претензії №49 від 20.01.2015р. в силу статті 764 ЦК України, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку, що дія договору оренди №103 припинена - 31.12.2014.

Як, уже зазначалося пунктом 4.3.8 договору передбачено обов'язок відповідача звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у разі припинення договору.

Згідно статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У матеріалах справи відсутні докази доказів повернення орендарем - відповідачем об'єкту оренди орендодавцю - позивачу, відповідно в останнього виникло право вимагати сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення в силу встановлених норм Закону розмір якої за період з 01.01.15р. до 01.05.18р. (40 місяці) становить 29160,00грн. (364,50грн.х2х40 місяців=29160,00).

Позовні вимоги заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджені матеріалами справи є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що були досліджені судами під час судового розгляду даного спору.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

За наведених обставин, враховуючи норми чинного законодавства, наявні матеріали справи, господарський суд Житомирської області правомірно прийняв рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 29160,00грн. неустойки на підставі статті 785 ЦК України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними; спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни від 11.07.2018р. не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стельмах Лариси Сергіївни від 11.07.18р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 18 червня 2018 року у справі №906/359/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/359/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "17" серпня 2018 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.