ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2018

Справа № 910/7415/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інноваційна компанія "Нанопротек" (03134, м. Київ, вул. Кільцева дорога, будинок 22; ідентифікаційний код 39507641)

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7; ідентифікаційний код 22599262)

про стягнення 63 274, 53 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Інноваційна компанія "Нанопротек" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 63 274, 53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов договору № 01/04/16 від 01.04.2016 про надання послуг не виконав взяті на себе зобов’язання щодо оплати послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, у зв’язку з чим в останнього утворилась заборгованість на суму 46 953, 78 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних нарахувань в розмірі 11 549, 92 грн., 3% річних в розмірі 2 643, 70 грн. та пені за прострочення платежу в розмірі 2 127, 13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/7415/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що згідно поштового повідомленням № 871, відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/7415/18, проте відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/741518 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Інноваційна компанія "Нанопротек" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (замовник) укладено договір № 01/04/16 про надання послуг.

Відповідно до п. 1.2. договору виконавець зобов’язується забезпечити надання в СТО виконавця послуг на підставі зробленого замовником замовлення на надання послуг в визначений в замовленні термін надання послуг, а замовник зобов’язується своєчасно прийняті надані виконавцем послуги та своєчасно оплатити їх вартість.

У випадку виникнення у замовника потреби в наданні виконавцем послуг замовник направляє виконавцю замовлення на надання послуг. Замовлення на надання послуг може бути направлено виконавцю листом, факсом, електронною поштою або будь-яким іншим способом, прийнятним для обох сторін. (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. договору виконавець протягом 2(двох) днів з моменту отримання замовлення на надання послуг від замовника здійснює його розгляд і приймає рішення про його підтвердження (акцепт), або рішення про відмову в прийнятті (акцепті) замовлення. В разі відмови в прийнятті (акцепті) замовлення на надання послуг, виконавець повідомляє про це замовника.

Після акцепту замовлення на надання послуг сторони погоджують відповідну специфікацію до договору (п.3.3. договору).

Після підписання специфікації виконавець у визначений сторонами термін приступає до надання послуг. Усі зміни по строкам виконання робіт узгоджуються сторонами. (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору після надання послуг виконавець виставляє замовникові рахунок на оплату послуг. Замовник зобов’язаний оплатити виконавцеві надані послуги протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунок на оплату послуг.

Вартість послуг, які надаються виконавцем за даним договором, визначається у специфікації та виставлених виконавцем рахунках на оплату вартості наданих послуг. (п. 4.3. договору).

Пунктом 4.8. договору встановлено, що за підсумками кожного календарного місяця співпраці в межах даного договору виконавець готує і надає замовнику за свої місцем знаходження акт звірки взаєморозрахунків за попередній місяць в термін до 10 числа поточного місяця. Акт звірки взаєморозрахунків можу бути направлений. Акт звірки взаєморозрахунків можу бути направлений замовникові поштою або будь-яким іншим способом за попереднім погодженням сторін.

Після отримання акта звірки взаєморозрахунків замовник зобов’язаний розглянути його, підписати, скріпити печаткою і направити один примірник акта звірки взаєморозрахунків виконавцеві (п. 4.9. договору).

Якщо протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту надання або направлення замовникові акта звірки взаєморозрахунків замовник не підпише відповідний акт і не поверне його виконавцеві, або не направить виконавцеві мотивовану відмову від підписання відповідного акта, дані викладені в акті, будуть вважатися погодженими замовником без зауважень в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.5. договору в разі прострочення терміну оплати рахунків виконавця. Замовник сплачує на вимогу виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

В разі порушення виконавцем термінів надання послуг, виконавець сплачує на вимогу замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми замовленої послуги за кожен день прострочення терміну її виконання (п. 6.7. договору)

Пунктом 9.1. договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2016 року.

Позивач у своєму позові вказує, що на виконання вимог договору ним було надано відповідачу передбачені договором послуги на підставі відповідних замовлень. Факт надання послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів відповідача підтверджуються наступними актами здачі - прийняття робіт (надання послуг): № ІК-0000296 від 05.05.2016 року на суму 217,60 грн., № ІК- 0000328 від 16.05.2016 року на суму 5 971,00 грн., № ІК-0000394 від 27.05.2016 року на суму 4 378,00 грн., № ІК-0000383 від 30.05.2016 року на суму 96,00 грн., № ІК-0000369 від 31.05.2016 року на суму 264,00 грн., № ІК-0000399 від 03.06.2016 року на суму 7 683,00 грн., № ІК-0000429 від 07.06.2016 року на суму 1 857,00 грн., № ІК-0000430 від 09.06.2016 року на суму 4 512,00 грн, № ІК-0000445 від 18.06.2016 року на суму 2 484,00 грн., № 1К-0000458 від 22.06.2016 року на суму 28 430,00 грн., № ІК-0000461 від 29.06.2016 року на суму 285,00 грн., ЖК-0000480 від 05.07.2016 року на суму 1 465,00 грн., № ІК-0000517 від 09.07.2016 року на суму 929,00 грн., № ІК-0000513 від 11.07.2016 року на суму 112,00 грн., № ІК- 0000514 від 11.07.2016 року на суму 112,00 грн., № ІК-0000529 від 14.07.2016 року на суму 2 152,78 грн., № ІК-0000538 від 15.07.2016 року на суму 11 957,40 грн., № ІК-0000536 від 18.07.2016 року на суму 10 632,00 грн., № ІК-0000606 від 26.07.2016 року на суму 470,00 грн., № ІК-0000587 від 28.07.2016 року на суму 12 454,60 грн.

Загалом як вказує позивач, відповідачу було надано послуг на загальну вартість 96 462,38 грн., проте відповідач з порушенням п. 4. 2. договору лише частково оплатив отримані ним послуги в сумі 29 284,60 грн., відповідно станом на 30.09.2016 заборгованість відповідача перед позивачем склала 67 177, 78 грн.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, ним на адресу відповідача було відправлено претензію вих. № 02/02 від 02.02.2017 з вимогою оплати наданих ним послуг і погашення виниклої заборгованості. У відповідь на дану претензію, згідно з наявного в матеріалах справи листа № б/н від 16.02.2017 відповідач зазначив, що заборгованість в сумі 67 177, 78 грн. з основного боргу визнає та сплатив частину боргу в сумі 6 224, 00 грн. трьома платежами, внаслідок цього заборгованість відповідача перед позивачем зменшилася до 60 953, 78 грн.

Через деякий час відповідач надав гарантії погашення суми боргу в строк до 31.07.2017 включно, проте оплатив лише 14 000,00 грн. п’ятьома платежами, у зв’язку з цим на момент звернення до суду з позовом заборгованість відповідача перед позивачем складає 46 953, 78 грн.

З огляду на викладене вище позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 46 953, 78 грн., 11 549, 92 грн. – інфляційні нарахування, 2 643, 70 грн. – 3 % річних та 2 127, 13 грн. – пені.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 01/04/16 від 01.04.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з позову, позивач належним чином виконав умови договору, а саме надав відповідачу послуги за договором на загальну вартість 96 462, 38 грн., а відповідач прийняв надані позивачем послуги та визнав факт існування заборгованості, як вбачається з листа № б/н від 16.02.2017.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналізуючи порядок розрахунків за договором № 01/04/16 від 01.04.2016, суд дійшов висновку, що кінцевим строком для здійснення оплати за актами здачі-приймання робіт у відповідача настав відповідно: по акту № ІК-0000296 від 05.05.2016 до 10.05.2016 (включно), по акту № ІК-0000328 від 16.05.2016 до 19.05.2016 (включно), по акту № ІК-0000394 від 27.05.2016 по 01.06.2016 (включно), по акту № ІК-0000383 від 30.05.2016 до 02.06.2016 (включно), по акту № ІК-0000369 від 31.05.2016 по 03.06.2018 (включно), по акту № ІК-0000399 від 03.06.2016 до 08.06.2018 (включно), по акту № ІК-0000429 від 07.06.2016 до 10.06.2016 (включно), по акту № ІК-0000430 від 09.06.2016 по 14.06.2016 (включно), по акту № ІК-0000445 від 18.06.2016 до 22.06.2018 (включно), по акту № 1К-0000458 від 22.06.2016 до 27.06.2018 (включно), по акту № ІК-0000461 від 29.06.2016 до 04.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000480 від 05.07.2016 до 08.07.2016 (включно), по ату № ІК-0000517 від 09.07.2016 до 13.07.2018 (включно), по акту № ІК-0000513 від 11.07.2016 до 14.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000514 від 11.07.2016 до 14.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000529 від 14.07.2016 до 19.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000538 від 15.07.2016 до 20.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000536 від 18.07.2016 до 21.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000606 від 26.07.2016 до 29.07.2016 (включно), по акту № ІК-0000587 від 28.07.2016 до 02.08.2016 ( включно).

Суд вказує, що відповідно до акту звірки станом на 05.06.2018, відповідачем частково було оплачено надані послуги в загальній сумі 49 508,60 грн. (29 284,60 грн. – перший платіж; 6 224, 00 грн. - трьома платежами від 14.02.2018, 16.02.2018 та 29.03.2017; 14 000 грн. – п’ятьма платежами від 19.04.2017, 16.05.2017, 16.05.2017, 19.05.2017 та 26.06.2017).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем оплачено послуг на загальну вартість 49 508, 60 грн. за наступними актами здачі-приймання робіт: № ІК-0000296 від 05.05.2016 року на суму 217,60 грн., № ІК-0000328 від 16.05.2016 року на суму 5 971,00 грн., № ІК-0000394 від 27.05.2016 року на суму 4 378,00 грн., № ІК-0000383 від 30.05.2016 року на суму 96,00 грн., № ІК-0000369 від 31.05.2016 року на суму 264,00 грн., № ІК-0000399 від 03.06.2016 року на суму 7 683,00 грн., № ІК-0000429 від 07.06.2016 року на суму 1 857,00 грн., № ІК-0000430 від 09.06.2016 року на суму 4 512,00 грн., № ІК-0000445 від 18.06.2016 року на суму 2 484,00 грн., щодо акту здачі-приймання робіт № 1К-0000458 від 22.06.2016 року на суму 28 430,00 грн., суд зазначає, що враховуючи суму загальної оплати, заборгованість за даним актом було сплачено частково в розмірі 22 046, 00 грн., а тому залишок заборгованості становить 6 384, 00 грн.

Враховуючи викладене вище, неоплаченими залишаються послуги за актами здачі-приймання робіт: № 1К-0000458 від 22.06.2016 року на суму 6 384, 00 грн., № ІК-0000461 від 29.06.2016 року на суму 285,00 грн., ЖК-0000480 від 05.07.2016 року на суму 1 465,00 грн., № ІК-0000517 від 09.07.2016 року на суму 929,00 грн., № ІК-0000513 від 11.07.2016 року на суму 112,00 грн., № ІК-0000514 від 11.07.2016 року на суму 112,00 грн., № ІК-0000529 від 14.07.2016 року на суму 2 152,78 грн., № ІК-0000538 від 15.07.2016 року на суму 11 957,40 грн., № ІК-0000536 від 18.07.2016 року на суму 10 632,00 грн., № ІК-0000606 від 26.07.2016 року на суму 470,00 грн., № ІК-0000587 від 28.07.2016 року на суму 12 454,60 грн., у зв’язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 46 953, 78 грн.

Суд вказує також, що зазначені вище акти здачі-приймання робіт, по яким не було здійснено оплату, підписані повноважними представниками та скріплені печатками, що тим самим підтверджує факт надання за даними актами здачі-приймання робіт позивачем послуг на суму 46 953, 78 грн. та прийняття даних послуг відповідачем без будь яких зауважень.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду належних доказів виконання ним своїх обов’язків за договором, а саме доказів оплати за надані позивачем послуги та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 01/04/16 від 01.04.2016 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення основного боргу в розмірі 46 953, 78 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача станом на 05.06.2018 пеню в розмірі 2 127,13 грн., 3 % річних в розмірі 2 643, 70 грн., та інфляційні втрати в розмірі 11 549, 92 грн.

Що стосується даних вимог позивача, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.1. договору після надання послуг виконавець виставляє замовникові рахунок на оплату послуг. Замовник зобов’язаний оплатити виконавцеві надані послуги протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунок на оплату послуг.

Вартість послуг, які надаються виконавцем за даним договором, визначається у специфікації та виставлених виконавцем рахунках на оплату вартості наданих послуг. (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 6.5. договору в разі прострочення терміну оплати рахунків виконавця. Замовник сплачує на вимогу виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми інфляційних нарахувань, пені та 3 % річних , дані нарахування здійснюються відповідно за такими несплаченими актами: № 1К-0000458 від 22.06.2016 року на суму 28 430,00 грн. (частково на суму 6 384, 00 грн.), № ІК-0000461 від 29.06.2016 року на суму 285,00 грн., ЖК-0000480 від 05.07.2016 року на суму 1 465,00 грн., № ІК-0000517 від 09.07.2016 року на суму 929,00 грн., № ІК-0000513 від 11.07.2016 року на суму 112,00 грн., № ІК-0000514 від 11.07.2016 року на суму 112,00 грн., № ІК-0000529 від 14.07.2016 року на суму 2 152,78 грн., № ІК-0000538 від 15.07.2016 року на суму 11 957,40 грн., № ІК-0000536 від 18.07.2016 року на суму 10 632,00 грн., № ІК-0000606 від 26.07.2016 року на суму 470,00 грн., № ІК-0000587 від 28.07.2016 року на суму 12 454,60 грн.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується інфляційних нарахувань, то суд зазначає наступне, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає його обґрунтованим та таким, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 127, 13 грн., 3 % річних в розмірі 2 643, 70 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 11 549, 92 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Інноваційна компанія "Нанопротек" задовольнити.

2.          Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7; ідентифікаційний код 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інноваційна компанія "Нанопротек" (03134, м. Київ, вул. Кільцева дорога, будинок 22; ідентифікаційний код 39507641) заборгованість з основного боргу в сумі 46 953 (сорок шість тисяч дев’ятсот п’ятдесят три) грн.. 78 коп., пеню в розмірі 2 127 (дві тисячі сто двадцять сім) грн. 13 коп., 3 % річних в розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три тисячі) 70 коп., інфляційні нарахування в розмірі 11 549 (одинадцять тисяч п’ятсот сорок дев’ять) грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.08.2018

Суддя                                          Д.О. Баранов