ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1236/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання до Державної установи Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя про стягнення заборгованості в загальній сумі 42722,33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної установи «Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя» про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в загальній сумі 65156,77 грн., у т.ч.: основного боргу 58085,42 грн., пені 5990,26 грн., 3% річних 496,59 грн., інфляційних втрат 584,50 грн., посилаючись на наступне.

Згідно Постанови № 674, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.05.2017 р. та Закону України Про ринок природного газу № 329-VIII від 09.04.2015 р. ТОВ Одесагаз-Постачання отримало право на провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України.

Так, 31.01.2018 р. між ТОВ „Одесагаз-Постачання (постачальник) та Державною установою Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя (споживач) був укладений договір № 008466/1 на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (для бюджетних установ та організацій), відповідно до умов якого позивач зобовязується передати природний газ на межу балансової належності обєктів відповідача, а відповідач - сплатити постачальнику вартість природного газу і наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. За умовами п. 2.4 договору постачальник зобовязується передати природний газ на пункти споживання, обладнані вузлами обліку та розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Церковна, 2/4.

Пунктом 12.1 договору від 31.01.2018 р. зазначено, що він набирає чинності з дня його підписання та укладається в частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2018 року, а в частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення. При цьому договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2018 р. згідно п. 3 ст. 631 ЦК України.

Відповідно до п. 3.6 договору обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі природного газу, що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку та є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно п. 5.1. договору постачання природного газу здійснюється за ціною, що встановлюється між постачальником та оприлюднюється постачальником на своєму сайті. Ціна природного газу розрахована з урахуванням тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Ціна на природний газ може змінюватися і є обовязковою для сторін з дати вступу її в дію і оприлюднення постачальником на власному сайті та в офіційних друкованих виданнях (п. 5.1.2. договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що ціна природного газу розрахована відповідно до п. 5.1. договору від 31.01.2018 р. буде застосовуватися сторонами при складанні актів приймання-передачі природного газу та у розрахунках за газ.

За положеннями п. 5.5.1. договору сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок постачальника 100% вартості запланованих обсягів природного газу (номінації) не пізніше ніж за 5 (пять) діб до початку розрахункового періоду на підставі рахунка/рахунка-фактури. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунка-фактури та акту приймання-передачі природного газу.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору позивачем було поставлено до пунктів споживання відповідача природний газ, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: у січні 2018 р. на загальну суму 23192,65 грн. у обсязі 2077 куб.м (акт прийому-передачі природного газу від 31.01.2018 р.); у лютому 2018 р. на загальну суму 17725,40 грн. у обсязі 1676 куб.м (акт прийому-передачі природного газу від 28.02.2018 р.); у березні 2018 р. на загальну суму 17167,37 грн. у обсязі 1841 куб.м (акт прийому-передачі природного газу від 31.03.2018 р.).

Однак, за ствердженнями позивача, споживач в порушення п. 5.5.1. договору взагалі не здійснив оплату за використаний природний газ, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 58085,42 грн.

Поряд з цим позивач посилається на п. 8.2.1 п. 8.2 договору, яким передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, Так, на підставі вказаного підпункту 8.2.1 договору відповідачу нарахована пеня у розмірі 5990,26 грн., що заявлена до стягнення.

Також позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, вказує, що за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати за постачання природного газу по договору останньому нараховано 3% річних в сумі 496,59 грн. та інфляційні в сумі 584,50 грн., які заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2018 р. позовну заяву ТОВ Одесагаз-Постачання прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1236/18, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 липня 2018 р.

Ухвалою uосподарського суду Одеської області від 10.07.2018 р. у справі №916/1236/18 розгляд справи було відкладено на 26 липня 2018 р.

Ухвалою uосподарського суду Одеської області від 26.07.2018 р. у справі №916/1236/18 розгляд справи було відкладено на 16 серпня 2018 р.

15.08.2018 р. позивачем була подана до суду заява про зменшення розмір позовних вимог, згідно якої позивачем зменшено суму основного боргу до 35650,98 грн. у звязку з частковим погашенням відповідачем заборгованості. Відтак, позивач згідно вказаної заяви просить суду стягнути з відповідача основний борг 35650,98 грн., пеню 5990,26 грн., 3% річних 496,59 грн., інфляційні втрати 584,50 грн., що разом складає 42722,33 грн.

В судовому засіданні 16.08.2018 р. протокольно оголошувалась перерва до 17.08.2018 р. з огляду на заявлене представником позивача клопотання про надання часу для надання суду додаткових документів, а саме рахунків-фактур на оплату.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі від 23.06.2018р. (а.с. 48), ухвали суду про відкладення розгляду справи від 10.07.2018 р. (а.с. 53).

Враховуючи відсутність відзиву на позов, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

31.01.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання (постачальник) та Державною установою Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя (споживач) був укладений договір № 008466/1 на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (для бюджетних установ та організацій), відповідно до п. 2.1 якого позивач як постачальник постачає споживачеві наступний предмет закупівлі: газ природний, вкраплений або в газоподібному стані за кодом ДК 021:2015, код СРV 09120000-6) (газове паливо) в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а відповідач як споживач зобовязується прийняти та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.2 договору передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення).

За умовами п. 2.3 договору газ, що передається за договором, використовується виключно для власних потреб або в якості сировини, а не для перепродажу. Використання газу споживачем для інших потреб не є предметом даного договору.

В п. 2.4 договору вказані поштові адреси точок комерційного (-их) вузла (-ів) обліку споживача, а саме вул. Церковна, 2/4.

Згідно п. 3.1 договору підставами для постачання природного газу є: наявність у споживача, обєкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як субєкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до п. 3.2 договору місячний обсяг постачання природного газу до пунктів призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді може відрізнятися від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на ±5 %. Споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом місяця здійснюється, як правило, рівномірно, ураховуючи середньодобову норму (далі - добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого оператором обсягу природного газу на кількість днів протягом цього місяця (п. 3.3 договору).

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи базу даних Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на обєкті споживача (п. 3.4 договору).

В п. 3.6 договору визначено, що приймання-передача природного газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі природного газу, що оформлюється на підставі даних кожного комерційного вузла обліку та є невідємними частинами цього договору і є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 5-го (п'ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (транспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог кодексу РГМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора РГМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу (п. 3.7 договору від 31.12.2018р.).

Відповідно до п. 3.8 договору від 31.12.2018р. у випадку відмови від підписання акта акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку на підставі даних оператора РГМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутися до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

За умовами п. 3.9 договору від 31.12.2018р. у випадку не повернення споживачем підписаного акту приймання-передачі газу або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора РГМ.

У відповідності до п.5.1. договору постачання природного газу здійснюється за ціною, що встановлюється постачальником та оприлюднюється ним на своєму сайті. Ціна природного газу розрахована з урахуванням тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Пунктом 5.1.1. договору встановлено, що ціна на природний газ у розрахунковий період визначається відповідно до обраного споживачем порядку оплати природного газу передбаченого п. 5.5. даного договору: у разі оплати замовлених обсягів газу за 5 (пять) діб до початку місяця поставки, вартість поставленого газу визначається за ціною категорії І за умови оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду постачання газу, оприлюдненою постачальником на своєму сайті; у разі оплати протягом місяця поставки газу та/або після закінчення місяця поставки газу, вартість поставлених обсягів природного газу, визначається за ціною категорії ІІ за умови оплати протягом або після розрахункового періоду постачання газу, оприлюдненою постачальником на своєму сайті.

Відповідно до пункту 5.1.2. договору ціна на природний газ може змінюватися і є обовязковою для сторін з дати вступу її в дію і оприлюднення Постачальником на власному сайті та в офіційних друкованих виданнях.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що ціна природного газу, розрахована відповідно до п. 5.1. договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання передачі природного газу та у розрахунках за газ згідно з умовами договору.

Положеннями п.5.5. договору встановлено, що у разі оплати замовлених обсягів газу до початку місяця поставки, споживач зобов'язується сплатити вартість запланованого обсягу природного газу (номінації) не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду. Оплата за природний газ здійснюється споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок постачальника 100% вартості запланованих обсягів запланованого обсягу газу на підставі рахунку/рахунку фактури.

У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ споживач проводить остаточний рахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури та акту приймання передачі природного газу.

Відповідно до положень п. 6.1. договору постачальник зобов'язаний, зокрема, забезпечувати постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених оператором ГРМ/ГРС, за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків споживача за надані постачальником послуги.

У п. 6.3.2 договору зазначено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість послуг згідно умовами договору.

Згідно п. 8.2 договору від 31.01.2018р. у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом V Договору, споживач зобовязується сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені за прострочення виконання зобовязання припиняється через дванадцять місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2018 року, а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення. Також договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2018 року згідно п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України (п. 12.2 договору від 31.12.2018 р.).

Як вказує позивач, за вказаним договором ним було поставлено відповідачу природний газ, однак несплата відповідачем за поставлений природний газ за спірним договором стала підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами вищевказаний договір на постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов зазначеного договору № 008466/1 від 31.01.2018 р. позивач у період з січня 2018 р. по березень 2018 р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 58085,42 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії актів приймання-передачі природного газу (а.с. 18-20), а саме:

- у січні 2018 р. в обсязі 2077 куб.м по договору № 008466/1 за актом прийому-передачі природного газу від 31.01.2018 р. на загальну суму 23192,65 грн;

- у лютому 2018 р. в обсязі 1676 куб.м по договору № 008466/1 за актом прийому-передачі природного газу від 28.02.2018 р. на суму 17725,40 грн.;

- у березні 2018 р. в обсязі 1841 куб.м по договору № 008466/1 за актом прийому-передачі природного газу від 31.03.2018 р. на суму 17167,37 грн.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Так, прийняття відповідачем від позивача поставленого природного газу є підставою виникнення у відповідача зобов'язання здійснити оплату за поставлений на обєкт відповідача природний газ відповідно до умов договору № 008466/1 та чинного законодавства на підставі складених вище зазначених актів приймання-передачі природного газу, які згідно п. 3.6 договору є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

За умовами п. 5.5.1 договору у разі оплати замовлених обсягів газу до початку місяця поставки, Споживач зобов'язується сплатити вартість запланованого обсягу природного газу (номінації) не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду. Оплата за природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості запланованих обсягів запланованого обсягу газу на підставі рахунку/рахунку фактури. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний рахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури та акту приймання передачі природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на оплату поставленого природного газу позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки-фактури:

- рахунок-фактуру № 008466 від 02.02.2018 р. за січень 2018 року на суму 23192,65 грн.;

- рахунок-фактуру № 008466 від 02.03.2018 р. за лютий 2018 року на суму 17725,40 грн.;

- рахунок-фактуру № 008466 від 03.04.2018 р. за березень 2018 року на суму 17167,37 грн.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як зясовано судом, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань взагалі не здійснив оплату за природний газ. Відтак, станом на дату подання позовної заяви до суду у відповідача існувала заборгованість в сумі 58085,42 грн. за спожитий природний газ у січні 2018 року, у лютому 2018 року та у березні 2018 року по договору № 008466/1.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2018 р. ДУ Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя звернулась до ТОВ Одесагаз-Постачання із заявою, згідно якої відповідач просив позивача зарахувати грошові кошти в сумі 22434,44 грн. з договору №008466(2017) від 16.03.2017 р. на спірний договір № 008466/1 від 31.01.2018 р., при цьому відповідач зобовязався зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок-коригування у відповідні до законодавства строки. З огляду на задоволення позивачем вказаної заяви відповідача, а саме 14.08.2018 р. відділом бухгалтерії ТОВ Одесагаз-Постачання було зараховано грошові кошти в розмірі 22434,44 грн. на договір №008466/1 від 31.01.2018 р., суму основної заборгованості відповідача за спожитий природний газ по спірному договору зменшено до 35650,98 грн., що викладено в заяві про зменшення позовних вимог від 15.08.2018р. вх.№2-4165/18.

Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем поставленого позивачем природного газу по договору №008466/1 від 31.01.2018 р. в матеріалах справи відсутні. Разом з тим суд доходить висновку про безпідставне невиконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань щодо оплати поставленого позивачем природного газу. Так, несплатою позивачу існуючої суми заборгованості в розмірі 35650,98 грн. за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобовязання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 35650,98 грн.

Разом з тим невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу по договору) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

Відповідно до п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

При цьому боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як вже зазначалось, відповідач свої зобовязання за договором № 008466/1 щодо оплати за отриманий природний газ по цьому договору не виконав та не оплатив позивачу вартість поставленого природного газу по договору у січні 2018 року, у лютому 2018 року, у березні 2018 року за актами приймання-передачі, у звязку чим позивачем відповідно до п. 8.2.1 договору нарахована пеня в сумі 5990,26 грн.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2.1 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, споживач зобовязується сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені відповідно до норм чинного законодавства України за прострочення виконання зобовязання припиняється через дванадцять місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до положень ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобовязання за договором № 008466/1 щодо здійснення оплати вартості поставленого природного газу по договору у січні 2018 року, лютому 2018 року, у березні 2018 року, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за несвоєчасну оплату вартості природного газу.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 5990,26грн., суд вважає невірним розрахунок за березень 2018 року з огляду на необґрунтоване нарахування пені за вказаний місяць двічі за період з 11.02.2018 р. по 01.03.2018 р., що вбачається із першої та пятої строки таблиці, а відтак і зазначення суми пені в розмірі 386,33 грн. за вказаний період двічі. У звязку з цим загальна сума нарахованої пені за несплату відповідачем поставленого природного газу за розрахунком суду складає 5603,95 грн. З врахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 5603,95 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в сумі 496,59 грн. та інфляційних втрат в сумі 584,50 грн. суд зазначає наступне.

В ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі договорі № 008466/1 не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого природного газу, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних за період з 11.02.2018 р. по 20.06.2018 р. на відповідну суму несплаченої вартості поставленого природного газу по договору у січні 2018 року, у лютому 2018 року, у березні 2018 року, що складають 496,59 грн., розрахунок яких додано до позову (а.с. 21-22).

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97р. N 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. N 52/30).

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вказане та з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі від 03.04.1997р. N62-97р., судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в загальній сумі 584,50 грн. за період з 01.03.2018р. по 31.05.2018 р. (а.с. 22) по зобовязанням з оплати поставленого природного газу по договору № 008466/1 у січні 2018 року та у лютому 2018 року (а.с. 22). Наразі судом встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань по зобовязанням за січень 2018 р. та за лютий 2018р. позивачем здійснено із врахуванням невірного періоду прострочення, який за січень 2018 р. починається з 11.02.2018р., а не з 01.03.2018р., а за лютий 2018 р. починається з 11.03.2018 р., а не з 01.04.2018р., а також із обранням невірного індексу інфляції за відповідні періоди прострочення сплати боргу. У звязку з цим судом здійснено самостійно перерахунок інфляційних втрат із врахуванням вказаних періодів прострочення та визначеного Державною службою статистики України індексу інфляції, а саме на суму боргу за січень 2018 р. 23912,65 грн. за період з 11.02.2018 р. по 31.05.2018 р. (кінцева дата обрана позивачем) індекс інфляції - 1,028, а також на суму боргу за лютий 2018 р. 17725,40 грн. за період з 11.03.2018 р. по 31.05.2018 р. (кінцева дата обрана позивачем) індекс інфляції - 1,019. Відтак, за розрахунком суду інфляційні нарахування за несплату поставленого в січні 2018 р. природного газу складають 649,39 грн. ((23192,65 грн. х1,028) - 23192,65 грн.), а за несплату поставленого в лютому 2018 р. природного газу - 336,78 грн. ((17725,40 грн. х1,019) 17725,40 грн.). Тому загальний розмір інфляційних збитків у звязку з простроченням відповідачем оплати за договором № 008466/1 по зобовязанням за січень 2018 року та за лютий 2018 року складає 986,17 грн. Той факт, що за проведеним судом розрахунком інфляційних втрат встановлено більший розмір, слід зазначити, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, як це передбачено в ч. 2 ст. 237 ГПК України. В свою чергу оскільки заявлена до стягнення сума інфляції є меншою, ніж вище розрахована судом, відповідно з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем в розмірі 584,50 грн.

Таким чином, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача, складає 42336,02 грн., у т.ч. 35650,98 грн. основна заборгованість за спожитий природний газ по договору № 008466/1 від 31.01.2018 р., 5603,95 грн. пені, 496,59 грн. - 3% річних, 584,50 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ „Одесагаз-Постачання частково обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають частковому задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1746,07 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання до Державної установи Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя про стягнення заборгованості в загальній сумі 42722,33 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Державної установи Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 2/4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ; р/р 1 в ПАТ „Марфін Банк, МФО 328168) суму основної заборгованості по договору № 008466/1 від 31.01.2018р. в розмірі 35650/тридцять пять тисяч шістсот пятдесят/грн. 98 коп.

3. СТЯГНУТИ з Державної установи Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 2/4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ; р/р 1 в ПАТ КБ Центр, МФО 380742) пеню в сумі 5603/пять тисяч шістсот три/грн. 95 коп., 3% річних в сумі 496/чотириста девяносто шість/грн. 59 коп., інфляційні втрати в сумі 584/пятсот вісімдесят чотири/грн. 50 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1746/одна тисяча сімсот сорок шість/грн. 07 коп.

4. В задоволенні решти частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання до Державної установи Український науково-дослідний протичумний інститут імені ОСОБА_2 Міністерства охорони здоровя відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 серпня 2018 р.

Суддя В.С. Петров