ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 Справа № 904/2815/18
За позовом: Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс», м. Запоріжжя

До: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

Про : стягнення 7 402, 79 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ :

ПрАТ «Запоріжкокс» (позивач) звернувся з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (відповідач) про стягнення 7 402, 79 грн. - збитків, завданих нестачею товару (вугільного концентрату ). Позовні вимоги обґрунтовані нестачею вантажу внаслідок незбережного перевезення відповідачем.

Ухвалою від 21.06.18р. було відкрите провадження у справі №904/2815/18 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України , без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (відповідач) у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що відправник (позивач) не вжив належних дієвих заходів для забезпечення збереження вантажу під час перевезення. Також зазначає, що позивач невірно застосував розмір норм природної втрати, згідно Правил видачі вантажу; необхідно було застосовувати норму нестачі не 1% , а 2% ; згідно контр розрахунку відповідача, загальна вартість нестачі вантажу складає 462, 70 грн.

ПрАТ «Запоріжкокс» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин викладених відповідачем у ньому, зазначаючи наступне: обовязок забезпечення збереження вантажу під час перевезення покладається на відповідача, а відтак наслідки нестачі вантажу у вигляді відшкодування матеріальної шкоди позивачу на суму втраченого вантажу покладається на відповідача; залізнична накладна №53473567 (основний перевізний документ) не містить даних щодо маси вантажу переданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані. Тобто, в п.20 залізничної накладної не вказано , що вантаж у вологому стані , тому норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1 %.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.17р. між ПрАТ «Запоріжкокс» та ТОВ «Інкостіл Груп» укладено договір поставки № 17/133. На адресу позивача за залізничною накладною № 53473567 зі станції Удачна Донецької залізниці на станцію ОСОБА_1 Придніпровської залізниці 23.12.17р. надійшли вагони №56372949 та №56035579 з вантажем «концентра вугільний марки К, група К1» (а.с.13)

Згідно ст.6 Статуту залізниць України (Статут) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми. Які складають станції залізниць. Складені комерційні акти містять відомості про те, що під час перевезення вантажу мало місце неохоронне перевезення з боку залізниці.

Як встановлено судом, вантаж у вагоні №56372949 прибув з видимими ознаками слідів нестачі, що виявлялось в наявному поглибленні (виїмки), а тому на підставі ст. 52 Статуту залізниць України відповідачем було складено комерційний акт № 460005/1986 від 23.12.17р. Згідно цього акту встановлено порушення маркування , вибірки ліворуч над 1 м люком, розміром 150х150х150 см., над 7 люками виїмка розміром 150х280х50см. В технічному відношенні вагон справний, бездверий , люки закриті , течі вантажу немає.

Так вищезазначеним комерційним актом встановлено, що в вагоні №56372949 вага: тара 21 800 кг., нетто 66 000 кг. Фактично виявилась вага брутто 86600 кгю, тара з документу 21800 кг., нетто 64 800 кг, що менше ваги, вказаної у документі на 1 200 кг. ( а.с. 15)

Також, як встановлено судом, вантаж у вагоні №56035579 прибув з видимими ознаками слідів нестачі, що виявлялось в наявному поглибленні (виїмки), а тому на підставі ст. 52 Статуту залізниць України відповідачем було складено комерційний акт № 460005/1985 від 24.12.17р. Згідно цього акту встановлено порушення маркування , вибірки над 7 м люками порушене маркування, вибірка розміром 150х280х60см. В технічному відношенні вагон справний, бездверий , люки закриті , течі вантажу немає.

Так вищезазначеним комерційним актом встановлено, що в вагоні №56035579 вага: тара 21 800 кг., нетто 66 000 кг. Фактично виявилась вага брутто 86400 кгю, тара з документу 21800 кг., нетто 64 600 кг, що менше ваги, вказаної у документі на 1 400 кг. ( а.с. 14)

Згідно зі статтею 307 ГК України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За частиною першою ст. 31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Водночас, частиною п'ятою ст. 31 Статуту встановлено, що придатність рухомого складу, зокрема вагонів, для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці. Частиною 3 ст. 308 ГК України передбачено, що вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Так, згідно залізничної накладної № 53473567 у вагонах №56372949 та №56035579 завантаження вантажу здійснювалось вантажовідправником ТОВ «Збагачувальна Фабрика «Свято-Варваринська» , тому відповідно до частини п'ятої статті 31 Статуту залізниць України, придатність зазначених вагонів до перевезення вантажу у комерційному відношенні повинен був визначити саме він. З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником вантаж завантажений у вагони в технічному стані справні. Вагони підготовлені у комерційному відношенні: « навантаження насипом , нижче рівня бортів 10-20см, шапкоподібне. Вантаж маркований катком-ущільнювачем і поперечними смугами, що відповідає перевізному документу» , а.с.14, 15, зворотній бік). Таким чином, вантажовідправник виконав свої зобов'язання і підготував вагони у комерційному відношенні.

Згідно з п. 3.21 Роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона із «шапкою». З метою забезпечення збереженості вантажу відповідно до пункту 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу на їх поверхню наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу. Конструкція відповідних пристроїв і установок, порядок ущільнення вантажів, застосування захисної плівки (емульсії), кріплення та маркування, що забезпечують збереження і свідчать про відсутність втрати вантажу при перевезенні, визначається інструкцією, розробленою відправником і узгодженою з залізницею (пункт 7 названих Правил).

Статтею 110 Статуту визначено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно п. 1 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У відповідності до вимог ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу, у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Пункт 27 Правил видачі вантажів ( затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644 ) визначає норми недостачі при перевезенні в залежності від властивостей вантажу, які вказані у відсотках від маси вантажу і складаються із двох показників: норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної у перевізному документі.

З урахуванням викладеного (згідно наданого позивачем розрахунку), загальна недостача партії вугілля у вагоні №56372949 складає 3 123, 095 грн. та загальна недостача партії вугілля у вагоні №56035579 складає 4 279, 74 грн.; всього 7 402, 79грн. (а.с.5)

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню на суму 7 402, 79грн.

Одночасно стосовно заперечення відповідача відносно того, що концентрат вугільної марки "К", групи "К1" здавався до перевезення у вологому стані, а тому у розрахунку нестачі вантажу необхідно застосовувати 2% норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбаченої пунктом 27 «Правил видачі вантажів», затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., суд зазначає наступне: у графі 20 відправником зазначаються: найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді), та інше. Згідно п.п.1.1 п.1 договору № 17/133 від 31.03.2017 р. передбачено, що ТОВ «ІНКОСТІЛ ГРУП» зобов'язується передати, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити на умовах договору вугільну продукцію - вугільний концентрат марки К з показниками якості: зола (mах) - 9,0%, вологою (mах) - 10,5%, сіркою (mах) - 0,8%.

Таким чином, у графі 7 залізничної накладної № 53473567 (основний перевізний документ) відправником було вказано дані про вантаж для кожного вузькоколійного вагона, а саме показники якості вугільного концентрату марки К, групи К1 щодо вмісту золи 9,0% та вологи 10,5%.

В графі 20 залізничної накладної № 53473567 немає даних про ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані) не вказані відомості про завантаження вантажу у вологому стані, як це передбачено Правилами оформлення перевізних документів та додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів. У звязку з чим, норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1 %, як і було вірно визначено позивачем у позовній заяви.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що поняття показника якості вантажу «волога», який залежить від призначення вантажу та умов його виробництва й експлуатації, не є тотожним з поняттям вантаж, який передається до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані. Сирий (свіжий) або вологий стан передбачає будь-яке намокання вантажу, у тому числі в наслідок випадання атмосферних опадів, яке виявляється при візуальному спостереженні. Саме намоклий вантаж має властивість втрачати вагу в процесі швидкого висихання при нетривалому періоді перевезення.

Окрім того, суд оцінює критично заперечення відповідача відносно того, що відправник (позивач) не вжив належних дієвих заходів для забезпечення збереження вантажу під час перевезення ( оскільки обовязок забезпечення збереження вантажу під час перевезення покладається на відповідача, а відтак наслідки нестачі вантажу у вигляді відшкодування матеріальної шкоди позивачу на суму втраченого вантажу покладається саме на відповідача).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 108; код ЄДРПОУ 40081237) на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» ( 69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4; ) : 7 402, 79 грн. - вартість виявленої нестачі товару та 1 762, 00 грн. - витрати на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 22.08.2018.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.