ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" серпня 2018 р. Справа № 903/1215/15

за скаргою: товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Українські страви"

на дії Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області

по справі №903/1215/15

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Волинського відділення ПАТ "Укрсоцбанк", м. Луцьк

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви", м. Луцьк

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Касьянова К.М.

Представники:

від стягувача: ОСОБА_2, довіреність №02-36/151 від 21.12.2017 року, ОСОБА_3 - директор

від боржника: ОСОБА_4, довіреність від 05.09.2017 року

від ВДВС: н/з

встановив: Суть спору: 31.07.2018 року на адресу суду надійшла скарга ТОВ фірма "Українські страви" на дії Першого відділу ДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області, згідно якої просить визнати неправомірними дії Першого відділу ДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02.07.2018 року ВП 53733534 в сумі 3 038 грн. 37 коп.; визнати її незаконною та скасувати; зобов'язати Перший відділ ДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області закінчити виконавче провадження від 17.07.2018 року ВП 56782791 про стягнення виконавчого збору в сумі 3 038 грн. 37 коп., зняти арешт, накладений на майно (кошти) боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного державного реєстру боржників та скасувати інші вжиті заходи щодо виконання виконавчого документу.

Скарга обгрунтована тим, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки будь-які дії щодо примусового виконання рішення суду ДВС не вчинялися. Крім того, спірний наказ був пред'явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області, в результаті чого постановою від 20.07.2018 року №56819733 стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця в сумі, еквівалентній 9 235,39 доларів США, що призвело до наявності факту створення умов для стягнення з боржника подвійної суми винагороди органам виконавчої служби.

У судовому засіданні представники скаржника скаргу підтримали.

Представник боржника у вирішенні питання задоволення скарги поклався на розсуд суду.

Представник ДВС у судове засідання не з'явився, витребувані ухвалою суду від 01.08.2018 року матеріали виконавчого провадження не подав, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №917.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Волинської області від 06.09.2016 року 3903/1215/15 в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №070-22-70/06 від 18.07.2006р. ОСОБА_5 в сумі 2025577,44 грн., в тому числі 73349,30 доларів США, що еквівалентно 1608754,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19004,57 доларів США, що еквівалентно 416823,09 грн. - заборгованість за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, - нежитлове приміщення загальною площею 794,60 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82 та належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю Українські страви (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Ковельська, буд.82, ). Визначено спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Встановити, що початкова вартість предмету іпотеки для його реалізації на прилюдних торгах становить 1010000 (один мільйон десять тисяч гривень) грн. У задоволенні позову про звернення стягнення за рахунок предмета іпотеки 550826,76 грн. пені, з них 516465,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 34361,16 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків - відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Ковельська, буд.82, ) на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м.Київ, вул. Ковпака, буд.29, ) 30383,66 (тридцять тисяч триста вісімдесят три гривні шістдесят шість копійок) грн. судового збору.

На виконання рішення видано накази від 23.09.2016 року №903/1215/15-1, №903/1215/15-2.

У відповідності зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України № 475/97-ВР від 17.07.1997). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

За сутністю права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Постановою Першого відділу ДВС міста ОСОБА_6 ГТУЮ у Волинській області від 02.07.2018 року наказ суду №903/1215/15-2 від 23.09.2016 року повернуто стягувачу на підставі його заяви.

Постановою Першого відділу ДВС міста ОСОБА_6 ГТУЮ у Волинській області від 02.07.2018 року стягнуто з ТОВ "Українські страви" виконавчий збір в сумі 3 038 грн. 37 коп.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно із статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64- 67 Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження (надалі-Закон) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України Про виконавче провадження витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Системний аналіз положень статей 10, 26, 27 Закону свідчить про те, що у разі невжиття у виконавчому провадженні заходів примусового виконання рішення, відсутні й підстави для стягнення виконавчого збору.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору є примусове виконання органами ДВС рішення суду, як передбачено ст. 10 Закону України Про виконавче провадження, тобто у разі вжиття відповідних заходів примусового характеру.

Пункт 1 частини другої ст. 18 зазначеного Закону передбачено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Докази на підтвердження вжиття заходів примусового виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.09.2016 року у справі № 903/1215/15, понесених витрат, повязаних із організацією та проведенням виконавчих дій Першим відділом Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області не надав.

Вжиті заходи не призвели до фактичного виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.09.2016 року у справі № 903/1215/15 та понесення будь-яких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 року №761/11524/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.02.2018 року №910/1587/13.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 86 ГПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

У задоволенні скарги в частині зобовязання Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області закінчити виконавче провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 3 038 грн. 37 коп., зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, слід відмовити, оскільки законом встановлено обов'язок державного виконавця здійснити дії, направлені на закінчення виконавчого провадження, зняття арешту у разі визнання недійсною відповідної постанови судом. Недійсна постанова не створює юридичних наслідків. До визнання недійсною постанови ДВС про стягнення виконавчого збору в сумі 3 038 грн. 37 коп. у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Згідно ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 234, 342-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" від 30.07.2018 року на дії Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області по стягненні виконавчого збору в сумі 3 038 грн. 37 коп. задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02.07.2018 року ВП № 53733534 в сумі 3 038 грн. 37 коп..

3. Визнати незаконною та скасувати постанову Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області від 02.07.2018 року ВП № 53733534 про стягнення виконавчого збору в сумі 3 038 грн. 37 коп.

4. У задоволенні скарги в частині зобовязання Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області закінчити виконавче провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 3 038 грн. 37 коп., зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Ухвала суду підписана 13.08.2018 року.

Суддя А. М. Кравчук