ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2018 р. Справа № 911/553/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про відшкодування збитків в розмірі 18 996,00 грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_3 - предст. за дов. від 20.02.2018;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена» (далі - позивач, ТОВ «ВКФ «Лігена») з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_1) про відшкодування збитків в розмірі 18 996,00 грн., спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої водієм автомобіля MAN 8/185 LC, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2, якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Бориспільського міськрайонного суду від 06.11.2017 у справі № 359/8684/17, та який на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, було заподіяно пошкодження належного ТОВ «ВКФ «Лігена» на праві власності рекламного щита, у зв'язку з чим позивачем понесено збитки в розмірі 18 996,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.04.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Зазначеною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 (далі - третя особа), підготовче засідання призначено на 07.05.2018.

Підготовче засіданні у справі неодноразово відкладалось.

11.06.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає позовні вимоги передчасними, оскільки обов'язок відшкодування збитків має виникнути у страховика цивільно-правової відповідальності, який застрахував транспортний засіб відповідача, або безпосередньо у особи, яка спричинила ДТП. Крім того, зі слів відповідача, на момент скоєння ДТП ОСОБА_2, останній не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.06.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 25.06.2018.

19.06.2018 через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що право вибору способу захисту належить саме потерпілій особі і не може бути обмежене, відтак звернення ТОВ «ВКФ «Лігена» в судовому порядку до відповідача як власника транспортного засобу, яким була спричинена шкода, є законним та обґрунтованим. Крім того, факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з відповідачем підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 359/88684/17.

25.06.2018 через канцелярію суду відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Обгрунтовуючи клопотання, відповідач зазначає, що автомобіль MAN, державний номерний знак НОМЕР_1, за участю якого відбулась ДТП, належить ФОП ОСОБА_1 як фізичній особі, у зв'язку з чим в даному випадку, на переконання відповідача, мають місце виключно цивільно-правові відносини.

Представник позивача в судовому засіданні 25.06.2018 заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з урахуванням позиції представника позивача, суд відхилив зазначене клопотання з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 15 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах між суб'єктами господарювання.

Так, відповідач посилається на те, що транспортний засіб, за участю якого спричинені збитки позивачеві, зареєстрований за відповідачем як фізичною особою, у зв'язку з цим відповідач вважає, що спір не повинен вирішуватися в господарському суді.

Втім, такі доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки, як визначено абзацом третім п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Таким чином, факт реєстрації транспортного засобу за відповідачем як за фізичною особою не впливає на юрисдикцію спору, з огляду на що клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

В підготовчому засіданні 25.06.2018 суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження, внаслідок чого постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.07.2018.

Присутній в судовому засіданні 27.07.2018 представник позивача обґрунтував в усному порядку заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Третьою особою також не забезпечено явку уповноваженого представника в судове засідання, письмових пояснень щодо позову до суду не надано.

Згідно ч.ч. 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на те, що позивач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також керуючись статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов'язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників відповідача і третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 27.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

В постанові Бориспільського міськрайонного суду від 06.11.2017 у справі №359/8684/17 зазначено, що 30.09.2017 о 09 год. 50 хв. в м. Бориспіль по вул. В.Момота, 42, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «MAN 8.185 LC», д.н.з. НОМЕР_1, не дотримався бокового інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду (рекламний щит). Внаслідок ДТП транспортний засіб та рекламний щит отримали пошкодження.

Як зазначено в позовній заяві, належність на праві власності позивачу пошкодженої внаслідок ДТП рекламної стели підтверджується укладеним між ТОВ «ВКФ «Лігена» та ТОВ «Четвертий Вектор» Договором від 12.03.2012 № 120312 на виготовлення продукції, за яким ТОВ «Четвертий Вектор» виготовив та поставив ТОВ «ВКФ «Лігена» рекламну стелу.

Правовою підставою місцезнаходження належної позивачу стели (рекламного щита) є Договір № 137 від 22.05.2012 на право тимчасового користування місцем розміщення об'єктів зовнішньої реклами у місті Борисполі, укладений між Управлінням містобудування та архітектури Бориспільської міської ради та ТОВ «ВКФ «Лігена», відповідно до п. 1.1. якого рекламний щит розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Горького (Момота), 50.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 06.11.2017 у справі № 359/8684/17 визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач стверджує, що 23.01.2018 направив на адресу ФОП ОСОБА_1 вимогу за вих. № 22 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у якій зазначив, що для усунення пошкоджень, спричинених в результаті ДТП з вини працівника ФОП ОСОБА_1, ТОВ «ВКФ «Лігена» понесло витрати в сумі 18996,00 грн.

До вимоги № 22 від 23.01.2018 позивач долучив копію рахунку на оплату № 265 від 24.10.2017 на суму 18 996,00 грн. та вимагав в п'ятиденний строк з моменту отримання даної вимоги відшкодувати ТОВ «ВКФ «Лігена» завдану майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 18 996,00 грн.

Оскільки відповіді на вказану вимогу позивач не отримав, завдані відповідачем збитки не відшкодовано, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Судом встановлено, що водієм ОСОБА_2, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, на автомобілі, який належить відповідачу та що ним не заперечується, було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої пошкоджено майно позивача.

Факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 встановлено постановою Бориспільського міськрайонного суду від 06.11.2017 у справі № 359/8684/17.

В якості доказу на підтвердження понесених ТОВ «ВКФ «Лігена» витрат на усунення пошкоджень належного позивачу рекламного щита позивач надав до позовної заяви копію рахунку на оплату № 265 від 24.10.2017 на суму 18 996,00 грн., виставленого позивачу приватним підприємством «Пепса».

Однак в матеріалах справи відсутні документи, які містять перелік та обсяги пошкоджень майна позивача, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, складений на місці ДТП, в якому було б зафіксовано характер пошкоджень, яких зазнало майно; фотографії чи схема місця дорожньо-транспортної пригоди тощо. Позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного розміру шкоди, заподіяної його майну.

Згідно з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст. ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами розмір реальної шкоди (збитків), які він поніс у зв'язку з пошкодженням належного йому майна під час ДТП, що сталася з вини фізичної особи - ОСОБА_2, відтак позов не підлягає задоволенню.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.08.2018.

Суддя О.В. Щоткін