ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" серпня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1313/18

За позовом Селянсько-фермерського господарства "Добробут", 17454, Чернігівська область, Бобровицький район, село Петрівка, вулиця Андрія Близнюка, будинок 35

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морозівська Птахофабрика", 07526, Київська область, Баришівський район, село Морозівка, вулиця Садова, будинок 9

про стягнення 182336,32 грн. за договором поставки №30/09/16 від 02.01.2018

суддя Н.Г. Шевчук

секретар Н.С. Матраєва

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

суть спору:

Селянсько-фермерське господарство "Добробут" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морозівська Птахофабрика" про стягнення 149881 грн. основного боргу, 26516,91 грн. пені за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018, 3417,97 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018 та 2520,44 грн. 3% річних за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №30/09/16 від 02.01.2018 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.07.2018.

12.07.2018 відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про часткову оплату заборгованості перед позивачем на суму 40000 грн., визнав позовні вимоги в частині 109881грн. основного боргу, проте заперечив проти застосування штрафних санкцій та просив суд їх зменшити як надмірно великі порівняно зі збитками, фактично понесеними позивачем.

02.07.2018 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволено.

12.07.2018 позивач подав клопотання про залучення до матеріалів справи документів, що підтверджують понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, яке судом було задоволено.

Ухвалою суду від 12.07.2018 сторін повідомлено, що у підготовчому засіданні постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.07.2018.

26.07.2018 позивач подав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

26.07.2018 відповідач подав клопотання про залучення до матеріалів справи платіжного доручення №3053 від 12.07.2018 про оплату на користь позивача 10000 грн., яке судом було задоволено.

Ухвалою суду від 26.07.2018 закрито підготовче провадження у справі №911/1313/18 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.08.2018.

У судовому засіданні 13.08.2018 оголошено перерву до 23.08.2018, про що представники сторін повідомлені під особистий підпис у відповідному бланку.

20.08.2018 у звязку з допущенням помилок при здійсненні розрахунків заявлених до стягнення сум позивач подав уточнений розрахунок позовних вимог, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 99881 грн. основного боргу, 26328,42 грн. пені за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018, 3417,97 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018 та 2359,13 грн. 3% річних за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018.

Оскільки позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини першої статті 46 господарського процесуального кодексу України), а уточнений розрахунок позовних вимог від 20.08.2018 поданий позивачем після закінчення підготовчого засідання, то суд розглядає позовні вимоги у розмірі, який визначений у позовній заяві від 14.06.2018.

23.08.2018 позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, яке судом було задоволено.

У судовому засіданні 23.08.2018 було підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін суд

встановив:

02.01.2018 між Селянсько-фермерським господарством "Добробут" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Морозівська Птахофабрика" (Покупець) укладено договір поставки №30/09/16 (Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобовязується поставити та передати у власність Покупцю кукурудзу 3 класу власного виробництва (в подальшому Товар) за ціною, якістю, кількістю та на умовах узгоджених з Покупцем і вказаних у даному Договорі, або у Додатках, а Покупець зобовязується здійснити приймання та оплату Товару.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що з моменту підписання Покупцем видаткових накладних Продавця Товар вважається власністю Покупця.

Згідно пункту 5.1. Договору розрахунки за кожну поставлену партію продукції здійснюються покупцем у безготівковому порядку шляхом перерахування Продавцю коштів протягом 10-х календарних днів, починаючи від дня фактично отриманої продукції.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 31 грудня 2018 року включно, а в частині виконання зобовязань за цим договором до повного виконання.

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункти 8.1 та 8.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу насіння на загальну суму 1431478,39 грн. згідно товарно-транспортних накладних №120 від 03.01.2018, №65 від 11.01.2018, №66 від 11.01.2018,№113 від 17.01.2018, №117 від 17.01.2018, №135 від 25.01.2018, №136 від 25.01.2018 та №75 від 16.02.2018

Товар за вказаними накладними отримано від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Морозівська Птахофабрика" вагарем ОСОБА_1 на підставі довіреності №48 від 02.01.2018.

Позивач стверджує, що відповідач обовязку по оплаті отриманого насіння належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 149881 грн.

Відповідач підтверджує вищевказані обставини, проте зазначає, що під час розгляду справи в суді ним здійснено часткове погашення основної заборгованості перед позивачем згідно платіжних доручень №3041 від 10.07.2018 на суму 40000 грн. та №3053 від 12.07.2018 на суму 10000 грн.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач зазначає, що під час розгляду справи в суді ним здійснено часткове погашення основної заборгованості перед позивачем згідно платіжних доручень №3041 від 10.07.2018 на суму 40000 грн. та №3053 від 12.07.2018 на суму 10000 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом сплатив 50000 грн. основного боргу, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Беручи до уваги, що строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його повної оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення повністю не погашений, його розмір у сумі 99881 грн. підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за договором поставки №30/09/16 від 02.01.2018 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню у розмірі 99881 грн.

У звязку з неналежним виконанням умов договору в частині своєчасного здійснення розрахунків позивач просить стягнути із відповідача 26516,91 грн. пені за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018 від суми заборгованості.

Відповідно до пункту 6.2 Договору покупець за даним Договором несе наступну відповідальність: за несвоєчасну оплату штрафна неустойка в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок пені за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» судом встановлено, що він не суперечить обставинам справи та чинному законодавству, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 26328,42 грн. пені за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018.

Відповідач у своєму відзиві просить зменшити розмір нарахованої неустойки.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Заслухавши пояснення учасників у справі та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки наведені відповідачем обставини не є виключними, виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобовязань контрагентами правопорушника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами статті 617 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

У відповідності до пункту 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

В матеріалах справи відсутні докази того, що належне виконання зобовязань відповідача згідно договору поставки №30/09/16 від 02.01.2018 виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, надзвичайних і невідворотних обставин, а також докази того, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивачем нараховано позивачу пеню за несвоєчасне та неповне погашення ним значної суми заборгованості, при цьому заявлена позивачем сума пені не є надмірною, а її розмір передбачений умовами договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3417,97 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018 та 2520,44 грн. 3% річних за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок пені та 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» судом встановлено, що він не суперечить обставинам справи та чинному законодавству, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі, 3417,97 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018 та 2359,13 грн. 3% річних за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 99881 грн. основного боргу, 26328,42 грн. пені за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018, 3417,97 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018 та 2359,13 грн. 3% річних за сукупний період з 14.01.2018 по 17.07.2018. В частині 50000 грн. основного боргу, які були сплачені відповідачем під час судового розгляду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За вимоги про стягнення з відповідача 149881 грн. основного боргу, 26516,91 грн. пені за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018, 3417,97 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018 та 2520,44 грн. 3% річних за сукупний період з 13.01.2018 по 17.07.2018, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2735,04 грн. згідно платіжного доручення №1037 від 13.06.2018.

Позивач також просить стягнути з відповідача фактично понесені судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу.

Зазначені витрати в сумі 3500 грн. підтверджуються договором про надання правової допомоги Б/Н від 07.06.2018, укладеним між Селянсько-фермерським господарством "Добробут" та адвокатським бюро «Юридичний центр ОСОБА_2», детальним описом робіт виконаних адвокатом, платіжним дорученням №1070 від 12.07.2018, банківською випискою з рахунку адвоката за 12.07.2018 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №214/Н від 27.03.2006.

Згідно частини першої та пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою та другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача і частина боргу у сумі 50000 грн., в якій провадження у справі підлягає закриттю, була сплачена ним у процесі розгляду справи, судові витрати за позовні вимоги про стягнення основного боргу покладаються на відповідача.

Судові витрати в частині вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки первісний розрахунок позовних вимог здійснений позивачем з допущенням помилок, що призвело до часткового задоволення вказаних вимог.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 50 000 грн. основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Морозівська Птахофабрика" (07526, Київська область, Баришівський район, село Морозівка, вулиця Садова, будинок 9, ідентифікаційний код 33889787) на користь Селянсько-фермерського господарства "Добробут" (17454, Чернігівська область, Бобровицький район, село Петрівка, вулиця Андрія Близнюка, будинок 35, ідентифікаційний код 31000744) 99881 (девяносто девять тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн. основного боргу, 26328 (двадцять шість тисяч триста двадцять вісім) грн. 42 коп. пені, 3417 (три тисячі чотириста сімнадцять) грн. 97 коп. інфляційних втрат, 2359 (дві тисячі триста пятдесят девять) грн. 13 коп. 3% річних, 3493 (три тисячі чотириста девяносто три) грн. 29 коп. витрат на правову допомогу та 2729 (дві тисячі сімсот двадцять девять) грн. 79 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 23.08.2018