ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2018м. ДніпроСправа № 904/1225/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі: суддя Петрова В.І.

за участю секретаря судового засідання Кутяєва В.С.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпро

до Відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ", м. Дніпро

Відповідача 2: Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК",

с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область

про визнання припиненим зобов'язання та визнання договору співробітництва діючим

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з"явився

від відповідача 2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ" та Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК", в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.07.2018р., просить:

- визнати припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" перед Публічним акціонерним товариством "РАДИКАЛ БАНК" за кредитним договором №КЛ-17606/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 19.06.2015р.;

- визнати договір співробітництва №А-3 від 03.03.2015р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ", діючим.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірні дії відповідача 1 щодо виконання договору співробітництва №А-3 від 03.03.2015р. в частині своєчасного виконання взятих зобов"язань за кредитним договором №КЛ-17606/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 19.06.2015р.

Ухвалою суду від 16.04.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.05.2018р.

07.05.2018р. від відповідача 2 надійшла заява про залишення позову без розгляду, оскільки він вважає, що у справі Господарського суду Дніпропетровської області №904/803/16 судом було встановлено виконання позивачем своїх зобов"язань за кредитним договором у повному обсязі. Враховуючи положення ст.226 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовив у задоволенні цієї заяви з підстав її необґрунтованості.

Ухвалою суду від 07.05.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 10.07.2018р.

06.07.2018р. відповідач 1 подав до суду відзив, в якому позов не визнає, зазначає, що про невиконання кредитного договору йому повідомив банк, у зв"язку з чим він вважає, що позивач не виконує умови договору співробітництво.

Ухвалою суду від 10.07.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті у судовому засіданні на 09.08.2018р.

08.08.2018р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (сторона-2, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ" (сторона-1, відповідач 1) укладено договір співробітництва №А-3 (надалі - договір), відповідно до умов якого сторони домовились про співпрацю одна з одною з метою підвищення ефективності господарської діяльності кожної зі сторін, зокрема збільшення прибутковості сторони-2, обсягів реалізованих нею товарів та послуг, підвищення ділової репутації сторони-2, сприяння стороні-2 у своєчасному виконанні прийнятих на себе зобов'язань за угодами з іншими особами (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.3.4.6. п.3.4. договору сторона-2 зобов'язалась своєчасно виконувати свої грошові зобов'язання за кредитними договорами, договорами позики, іпотеки, укладеними з будь-якими третіми особами.

19.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (позичальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "РАДИКАЛ БАНК" (кредитодавець, відповідач 2) укладено кредитний договір №КЛ-17606/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (далі - кредитний договір).

Згідно п.п.1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 кредитного договору кредитодавець зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, а позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим договором. Ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 40 000 000,00грн. Термін остаточного повернення кредиту 17.06.2016р. Процентна ставка за користуванням кредитом встановлена в розмірі 35% річних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015р. №452/БТ "Про віднесення ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.07.2015р. №130 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", згідно з яким з 10.07.2015р. в ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" запроваджено тимчасову адміністрацію.

30.09.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №178 "Про заміну уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", відповідно до якого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Радикал Банк" призначено Савельєву Анну Миколаївну та делеговано їй всі повноваження тимчасового адміністратора, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Пунктом 6.3. договору встановлено, що при невиконанні стороною умов цього договору він може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою сторони-1, у випадку порушення стороною-2 своїх обов'язків згідно з цим договором та іншими укладеними на його основі договорами.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Так, листом за №3207/15 від 06.11.2015р. відповідач 2 повідомив відповідача 1 про невиконання позивачем умов кредитного договору (а.с.24-25).

У свою чергу, відповідач 1 листом за №04/12 від 04.12.2017р. повідомив позивача про розірвання договору співробітництва у зв'язку з неналежним виконання позивачем своїх грошових зобов'язань перед банком за кредитним договором №КЛ-17606/1-980 від 19.06.2015р., враховуючи повідомлення відповідача 2 за №3207/15 від 06.11.2015р. (а.с.26).

Посилаючись на повне та своєчасне виконання умов кредитного договору, позивач вказує на невизнання цієї обставини відповідачем 2 та порушення відповідачем 1 його права шляхом безпідставної вимоги про розірвання договору співробітництва, що й стало причиною виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016р. у справі №904/803/16, залишеного в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2018р., відповідно до банківських виписок по особовим рахункам з 01.06.2015р. по 27.08.2015р., позивач 25.06.2015р. отримав від ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" кредитні кошти в сумі 7 190 407,20грн.

09.07.2015р. позивач повернув ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" кредитні кошти в сумі 7 190 407,20грн. та сплатив відсотки за користування кредитом за період з 19.06.2015р. по 09.07.2015р. у розмірі 96 528,75грн.

Отже позивач виконав свої грошові зобов'язання за кредитним договором з дотриманням строку, встановленого для повернення кредитних коштів (до 17.06.2016).

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, обставина щодо повного та належного виконання позивачем умов кредитного договору підтверджена відповідачем 2 (заява від 04.05.2018р. за №381/18, а.с.63-64).

Отже вимога відповідача 1 про розірвання договору співробітництва, з посиланням на інформацію, надану відповідачем 2, щодо невиконання позивачем обов'язку за кредитним договором, є безпідставною та необґрунтованою.

Позивач просить суд визнати договір співробітництва №А-3 від 03.03.2015р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ", діючим.

Відповідно до ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 Цивільного кодексу України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем вимоги мають ознаки аналогії способу захисту, що передбачений п.3 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позивачем обрано зазначений вище спосіб захисту своїх прав і, зважаючи на вимогу відповідача 2 про розірвання договору співробітництва з підстави невиконання позивачем умов саме кредитного договору, укладеного з відповідачем 1, суд вважає, що цей спосіб є цілком ефективним та обґрунтованим, оскільки у повній мірі захищає оспорювані права позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п.145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005р. (заява №38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з визнанням зобов'язань позивача за кредитним договором №КЛ-17606/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 19.06.2015р. припиненими, а договору співробітництва № А-3 від 03.03.2015р. діючим.

Оскільки позивач не довів вину відповідача 2 у даному спорі, судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України покладається на позивача та відповідача 1 по 1 762,00грн. на кожного.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" перед Публічним акціонерним товариством "РАДИКАЛ БАНК" за кредитним договором №КЛ-17606/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 19.06.2015р.

Визнати договір співробітництва №А-3 від 03.03.2015р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ", діючим.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО-КОНТЕНТ" (49000, м. Дніпро, вул. Казакова, 1-Б, ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, 15-А, ідентифікаційний код в ) 1 762,00грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві) судового збору.

Судовий збір у розмірі 1 762,00грн. покласти на позивача.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 20.08.2018р.

Суддя В.І. Петрова