ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/37/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.В. Поліщук, Т.А. Величко,

при секретарі судового засідання В.Ю. Лук'ященко,

за участю представників:

від позивача - Коновалов Д.О.;

від відповідача - Радолов В.Г.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Одеської області, прийняте суддею Ю.М.Невінгловською, 04.06.2018 о 12 год 33 хв, м. Одеса, повний текст складено 14.06.2018,

у справі №916/37/18

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача: Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"

про стягнення 69997,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії, Адміністрація) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (далі - ДП "ІМТП", ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт", портовий оператор), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 69997,12 грн, з яких: 55385,56 грн основного боргу, 9465,61 грн пені, 1101,64 грн 3 % річних та 4044,31 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у період з 10.01.2017 по 25.02.2017 відповідачем, що є портовим оператором, було здійснено вантажні операції з перевалки вугілля в орієнтовному обсязі 26197 тонн через причали морського порту Ізмаїл, що знаходяться в господарському віданні позивача. Позивач, пославшись на приписи Закону України «Про морські порти України» та Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, зазначав, що відповідачем, як портовим оператором, в порушення умов укладеного між сторонами договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів, не надано документів, що підтверджують кількість вантажу переваленого в період з 10.01.2017 по 25.02.2017 через належні ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії на праві господарського відання причали №21, 13, 25, 12, 16, 24, 26, що в свою чергу унеможливлює виставлення Адміністрацією коректного рахунку за надані послуги та складання акту наданих послуг, у зв'язку із чим позивачем розраховано орієнтовну суму заборгованості.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 (суддя Невінгловська Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено.

У мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції з посиланням на приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та умови укладеного між сторонами договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що під час 1-го етапу з використанням несамохідного флоту СИП-1, СИП-2, УДП-С-457, УДП-С-407, ДМ-2424 із використанням причалів №13, 25, 21, 12, 16, 24, 26, розташованих в межах виробничо-перевантажувальних комплексів 2 та 3, м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2 у період з 10.01.2017 по 25.02.2017 ДП "ІМТП" було здійснено операції з перевезення вугілля в орієнтовному обсязі 26197 тонн, саме як перевізником вантажу у розумінні пункту 2.1 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 №348. Місцевим господарським судом також зазначено, що згідно з листом Капітана морського порту Ізмаїл з 10.01.2017 у зв'язку з погодними умовами розпочато льодову кампанію, що цілком відповідає обставинам щодо необхідності проведення внутрішньопортового переміщення вантажу силами і засобами портового оператора в межах порту зі складських майданчиків. Крім того, судом першої інстанції було враховано, що в матеріалах справи відсутній акт наданих послуг, складений між сторонами, який відповідно до пункту 3.5 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 про забезпечення доступу портового оператора до причалів є підставою для розрахунку. У зв'язку з наведеним, на думку місцевого господарського суду, нарахування позивачем відповідачу додаткової плати за надані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалів, що перебувають в господарському віданні позивача, є необґрунтованим та безпідставними.

Не погодившись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 у справі № 916/37/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим виходячи з наступного. Так, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що під час використання несамохідного флоту із використанням причалів у період з 10.07.2017 по 25.02.2017 відповідачем було здійснено операції з перевезення вугілля, саме як перевізником вантажу. Як стверджує скаржник, відповідач, загалом підтвердивши сам факт використання належних позивачеві на праві господарського відання причалів і не заперечуючи зазначених у позовній заяві способу (для переміщення вантажів зі складу на власні судна), період (з 10.01.2017 по 25.02.2017) та обсяги (для перевантаження 26197 тонн вугілля) їх використання, втім зауважує, що навантажувальні роботи як такі не відбувалися, та характеризує проведене процесом внутрішньопортового переміщення. Проте, на думку апелянта, така позиція відповідача є хибною, оскільки відповідно до пункту 2.1 Правил надання послуг в морських портах України, затверджених наказом Мінінфраструктури України від 05.06.2013 №348, навантаження, вивантаження й перевантаження вантажу, завантаження і розвантаження транспортного засобу є вантажними операціями. Відтак, за твердженням апелянта, в незалежності від мети такої вантажної операції (внутрішньопортове переміщення вантажу, вивантаження чи навантаження судна для ввозу/вивозу вантажу на/з території порту тощо) та умов проведення (льодова кампанія), переміщення вантажу з території порту на судно (вид водного транспорту) із застосуванням причалу порту та розміщених в його межах засобів механізації (портальні крани) є саме вантажними роботами.

Скаржник також стверджує, що факт виконання відповідачем в період з 10.01.2017 по 25.02.2017 вантажних робіт та використання ДП «ІМТП» власного та/або оперованого ним флоту для перевезення вантажів встановлено під час розгляду судової справи №916/2733/17.

Апелянт також не погоджується з твердженням відповідача про те, що зазначені у позові операції не відносяться до сфери регулювання Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України, оскільки при внутрішньопортовому переміщенні вантажу неможливе надання документів морського або річкового перевізника для визначення кількості вантажу, що пройшов через причал (п. З розділу II Тарифів) та посилається на відсутність договорів морського перевезення, при цьому нічим не заперечуючи ту обставину, що він не є/не може бути річковим перевізником. Скаржник відзначає, що враховуючи ту обставину, що метою діяльності відповідача як комерційного державного підприємства, перш за все, є отримання прибутку, операції та відповідні витрати на перевезення вантажів власним флотом між терміналами порту безсумнівно включено в вартість перевалки вантажу за контрактами з клієнтами та оплачені ними, відтак, на думку апелянта, можна стверджувати, що таке перевезення здійснено в їх інтересах і на їх замовлення.

Окрім того, посилаючись на лист Міністерства інфраструктури України від 14.08.2017 №7927/27/10-17, яким Міністерством, як видавником Тарифів роз'яснено застосування Тарифів при внутрішньопортовому переміщенні, та вказано на можливість визначити кількість вантажу, яка пройшла через причал у процесі навантаження на борт або з борту плавзасобу при внутрішньопортовому переміщенні за такими портовими документами (саме документами портового оператора) як: акт виміру осадки судна, здавальний акт, тальманська розписка, які підписуються представниками портового оператора і судновласника. Жодний з цих документів, як стверджує апелянт, на запит Адміністрації відповідачем для належного оформлення платіжних та первинних фінансових документів наданий не був.

При цьому, за твердженням апелянта, не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку виконання зобов'язань перед позивачем в частині оплати за користування причалами у зв'язку з настанням несприятливих погодних умов (оголошена льодова кампанія в порту), оскільки жодного нормативного обґрунтування такої позиції відповідач не навів. Скаржник відзначає, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України відповідач міг розраховувати на звільнення від відповідальності перед своїми контрагентами через настання незалежних від нього обставин або здійснити переміщення вантажів в будь-який інший спосіб (автомобільним, залізничним транспортом) без використання належних ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії об'єктів.

Вважає скаржник необґрунтованим й посилання відповідача на те, що останній був вимушений неодноразово використовувати належні ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії причали через відсутність достатніх глибин. Так, апелянт зазначає, що відповідно до пункту 16 частини першої статті 15 Закону України «Про морські порти України», функцією ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії є контроль і підтримання оголошених глибин, проте, які глибини відповідач вважає «достатніми» останній не зазначив. Апелянт стверджує, що фактичні рівні глибин біля причалів наразі відповідають оголошеним глибинам в порту, з урахуванням природних сезонних коливань рівня води в р. Дунай, а будь-яких доказів неможливості навантаження суден біля причалів №21, 13, 16, 25, 12, 24, 26 в необхідному обсязі, без переміщення вантажу на причали № 5, 6, 8, відповідач також не навів.

З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що мотивування оскаржуваного судового рішення стосовно відмови в задоволенні позовних вимог саме складними метеоумовами, недостатніми глибинами, вимушеністю використання об'єктів ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії відповідачем, за умови абсолютної недоведеності впливу проголошених обставин на діяльність відповідача, є безпідставним.

Щодо посилання суду першої інстанції на відсутність в матеріалах справи складеного між сторонами акту наданих послуг, відповідно до пункту 3.5 договору, скаржник зазначає, такий акт складається на підставі наданих Портовим оператором коносаментів, маніфестів, генеральних актів та актів-повідомлень тощо. Однак, за твердженням скаржника, відповідачем, як портовим оператором, в порушення умов діючого договору та вимог чинного законодавства ані за власним бажанням, ані на вимогу позивача не надано документів, що підтверджують кількість вантажу, перевантаженого в період з 10.01.2017 по 25.02.2017 через належні позивачеві на праві господарського відання причали, що в свою чергу унеможливлює виставлення Адміністрацією коректного рахунку за надані послуги та складання акту наданих послуг, і як наслідок - врегулювання спору у позасудовому порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "АМПУ" на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 у справі №916/37/18.

24.07.2018 Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ДП "ІМТП", в якому останнє просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В своїх запереченням відповідач зазначає, що апелянтом у скарзі не спростовані обставини, встановлені судом першої інстанції щодо недоведеності жодним доказом при здійсненні відповідачем внутрішньопортового переміщення, що це було виконане в якості перевізника.

Посилаючись на Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541, відповідач відзначає, що не є перевізником вантажу, а отже не оформлював жодного транспортного документа, вантаж також не був переданий перевізнику, а лише був переміщений в межах порту.

Відповідач також відзначає, що відповідно до пункту 3.1 укладеного між сторонами договору, нарахування плати за послугу здійснюється на підставі документів, передбачених додатком №2 до договору, а саме: копіями коносаментів, маніфестів, іншими документами, виданими морським або річковим перевізником, як доказ прийняття вантажу на борт до перевезення. Пунктом 3.4 договору встановлено 10-денний строк оплати рахунків, які надаються портовому оператору для оплати Адміністрацією. Проте, як стверджує відповідач, відповідного рахунку на оплату він не отримував.

За твердженням відповідача, у зв'язку із повідомленням про початок льодової кампанії та з причин неможливості навантаження морських суден внаслідок недостатності глибин біля них, ДП "ІМТП" було змушено здійснювати внутрішньопортове переміщення вантажу силами і засобами портового оператора в межах порту зі складських майданчиків ВПК-2 та ВПК-3 на баржі-склади СИП-1, СИП-2 і не залишаючи зони митного контролю в подальшому здійснювати навантаження на борт морського перевізника за схемою «трюм-трюм».

Дані обставини, на думку відповідача, вказують на те, що ДП "ІМТП", виконуючи вимушені заходи внутрішньопортового переміщення для власних потреб, не отримувало комерційного прибутку за окремим договором морського або річкового перевезення. Крім того, відповідач вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що ним надані послуги відповідачу, як перевізнику, оскільки означене спростовується насамперед змістом самого договору укладеного між сторонами, де ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" є стороною в якості портового оператора, а отже, за визначенням не є перевізником.

Відповідач також стверджує, що визначений пунктом 3.5 договору акт стосовно користування причалами ВПК-2, ВПК-3 не складався і сторонами договору не підписувався, що, на думку ДП "ІМТП", додатково підтверджує відсутність відносин за вказаним договором при виконанні операцій з внутрішньопортового переміщення. Отже, як вважає відповідач, у позивача відсутні підстави для нарахування додаткової плати, відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Крім того, розрахунок суми боргу, що наведено у позовній заяві, виконано орієнтовно та у довільній формі із наявної загальної інформації на підставі односторонньо складених довідок без належних підтверджень, який не можливо прийняти як належний доказ та такий, що складений на підставі належних (транспортних) документів перевізника.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді С.В. Таран, суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної від 27.07.2018 справу №916/37/18 призначено до розгляду на 14.08.2018 о 10 год.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №1038 від 13.08.2018 у зв`язку з перебуванням суддів Л.О. Будішевської та М.А. Мишкіної у відпустці, відповідно до підпункту 17.4, підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в Одеському апеляційного господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/37/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018 для розгляду апеляційної скарги по справі №916/37/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя С.В. Таран, судді: Л.В. Поліщук, Т.А. Величко.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 у визначеному складі суддів справу №916/37/18 прийнято до свого провадження.

У судовому засіданні 14.08.2018 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2015 між ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії ДП "АМПУ" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" (Портовий оператор) укладено договір про забезпечення доступу Портового оператора до причалів №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р (далі - договір №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015), за умовами якого Адміністрація Ізмаїльського морського порту зобов'язалась надати послугу із забезпечення доступу Портового оператора до причалів: 4-8, 12-14, 17-26, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, а Портовий оператор в свою чергу, зобов'язався сплатити Адміністрації за надану послугу. Послуга надається з метою забезпечення виконання Портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням причалів у межах їх паспортних довжини та ширини як об'єктів нерухомого майна. Використання Портовим оператором причалів для інших потреб, ніж передбачені в пункті 1.1 цього договору, та/або отримання інших послуг від Адміністрації є предметом іншого договору.

Згідно з пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 Адміністрація зобов'язана не перешкоджати Портовому оператору у доступі до причалів, зазначених в пункті 1.1 договору; не втручатися у господарську діяльність Портового оператора, якщо останній дотримується умов цього Договору; складати у двох примірниках акти наданих послуг та рахунок за надані послуги за державними регульованими тарифами з урахуванням пунктів 3.2, 3.3 цього договору, на підставі інформації та документів, наданих Портовим оператором. Акт наданих послуг та рахунок за надані послуги складаються щодекадно (1 декада - з 1 по 10 число, 2 декада - з 11 по 20 число, 3 декада - з 21 по 29/30/31 число кожного календарного місяця року дії договору).

Пунктами 2.3.1, 2.3.9 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 передбачено, що Портовий оператор зобов'язаний забезпечити планування та складання графіку обробки суден відповідно до Зводу звичаїв морського порту Ізмаїл; здійснювати оплату за забезпечення доступу до причалів в порядку та на умовах визначених цим договором та чинним законодавством України.

В силу пунктів 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 3.7 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператору до причалів, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за державними регульованими тарифами відповідно до чинного законодавства України. Для нарахування плати Портовий оператор надає Адміністрації протягом 2 робочих днів після завершення кожної декади інформацію та документи, передбачені додатком №2 до цього договору, щодо обробки кожної суднової партії в такому періоді. Для вантажів, що вибувають морем, датою надання послуг є дата коносаменту або іншого документу (за відсутності коносаментів та маніфестів), виданого морським або річковим перевізником як доказ прийняття вантажу на борт до перевезення. Для вантажів, що прибувають морем, датою надання послуг є дата оформлення генерального акта або акта -повідомлення. Оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 10 банківських днів з дати отримання Портовим оператором відповідного рахунку Адміністрації. Акт наданих послуг складається на підставі наданих Портовим оператором коносаментів, маніфестів, генеральних актів та актів-повідомлень, тощо. Сторони проводять звіряння платежів за підсумками кожного кварталу на підставі виставлених рахунків шляхом складання актів звірок.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.4 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором. За порушення портовим оператором строків оплати, вказаних у цьому договорі, Адміністрація має право стягнути з Портового оператора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день сплати. Оплата пені та штрафу не звільняє Портового оператора від обов'язку сплатити суму заборгованості.

Пунктом 7.1 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 у редакції додаткової угоди №1 від 17.12.2016 визначено, що вказаний договір набирає чинності з моменту підписання, розпочинає свою дію з 01.01.2016 та діє до 31.12.2017 включно, але в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань за ним.

Згідно з пунктом 9.1 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 невід'ємною частиною цього договору є додаток №1 "Інформація стосовно причалів", додаток №2 "Інформація для виставлення рахунку", додаток №3 "Акт фіксації технічних і експлуатаційних особливостей причалу(ів)".

Звертаючись із позовом до Господарського суду Одеської області ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії зазначило, що у період з 10.01.2017 по 25.02.2017 відповідачем, що є портовим оператором, здійснювалися вантажні операції з перевалки вугілля в орієнтовному обсязі 26197 тонн через належні ДП "АМПУ" на праві господарського відання причали №12, 13, 16, 21-26, однак ДП "ІМТП" не надано документів, що підтверджують кількість переваленого в цей період вантажу, що унеможливлює виставлення Адміністрацією рахунку за надані послуги та складання акту наданих послуг.

Зазначені вантажні операції, за твердженням позивача, відбувалися наступним чином (поетапно): перший етап - несамохідний флот (СИП-1, СИП-2, УДП-С-457, УДП-С-407, ДМ-2424), що перебував у власності та/або оперуванні відповідача, за схемою «склад-трюм», із використанням належних позивачеві на праві господарського відання причалів № 21, 13, 16, 25, 12, 24, 26 (розташовані в межах виробничо-перевантажувальних комплексів 2 та 3 м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2) був навантажений вугіллям та відбув в напрямку іншого терміналу порту (виробнично-перевантажувальний комплекс 1, м. Ізмаїл, вул. Портова, 16) для подальших операцій; другий етап - на виробнично-перевантажувальному комплексі 1 зазначені плаводиниці, за схемою «трюм - трюм», із використанням належних позивачеві на праві господарського відання причалів №5, 6, 8, були розвантажені, із переміщенням вантажу на інші судна, що видали відповідні вантажні документи.

На підтвердження надання послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалів, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, позивачем надано довідку Головного диспетчера Ізмаїльської філії ДП "АМПУ" №2195/15/10-17 від 28.12.2017.

Позивач також зазначає, що він не може розрахувати точну суму заборгованості, оскільки відповідачем, як портовим оператором, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, не надано документів, що підтверджують кількість вантажу переваленого в період з 10.01.2017 по 25.02.2017 через належні позивачеві на праві господарського відання причали.

Відповідач стверджує, що він здійснював внутрішньопортове переміщення вантажу власними силами і засобами в межах порту, він не є перевізником, а тому не оформлював жодного транспортного документа, вантаж також перевізнику не передавався.

24.04.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату заборгованості за використання портової інфраструктури в сумі 55385,56 грн, яка була отримана ДП "ІМТП" в той же день, проте залишена останнім без задоволення.

Несплата відповідачем отриманої послуги з використання причалів під час навантаження вугіллям несамохідного флоту (СИП-1, СИП-2, УДП-С-457, УДП-С-407, ДМ-2424), що перебував у власності та/або оперуванні відповідача, за схемою «склад-трюм» й стала підставою для звернення позивача із позовом.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії у зв'язку із недоведеністю обставин, на які посилався позивач.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Положеннями статтей 530, 610 - 612 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

За приписами частини першої статті 19 Закону України "Про морські порти України" у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 3.1 договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператору до причалів, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за державними регульованими тарифами відповідно до чинного законодавства України.

Статтею 21 Закону України "Про морські порти України" визначено, що тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Відповідно до пунктів 3.4, 8.3 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 №348, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.08.2013 за №1401/23933 (далі - Правила) вантажні операції портовий оператор, оператор термінала виконує за принципом оптимального розподілу ресурсів для оброблення суден та вагонів відповідно до робочої технологічної карти. Залежно від місця проведення вантажних операцій портові оператори (оператори терміналів) можуть здійснювати такі технологічні операції: складські, суднові, вагонні, автотранспортні, внутрішньопортові транспортні, передавальні, а також операції з навантаження (розвантаження) контейнерів.

Згідно з пунктом 2.1 Правил надання послуг у морських портах України перевізник - фізична особа, фізична особа - підприємець чи юридична особа, що здійснює перевезення вантажів відповідним транспортом (водним, залізничним, автомобільним) за договором перевезення і надає пов'язані з таким перевезенням послуги; судновласник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна, чи використовує його на інших законних підставах.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 грудня 2015 р. за № 1608/28053, затверджено тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України (далі-Тарифи).

У пункті 3 розділу І Тарифів передбачено, що розрахунок вартості послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України, здійснюється за кількість вантажу, яка пройшла через причал у процесі навантаження або вивантаження на борт або з борту судна або плавучої споруди, із залученням засобів, що перебувають у власності або використовуються портовим оператором для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт і які розміщено у межах причалу або над причалом (конвеєри, трубопроводи).

За змістом пункту 3 розділу ІІ Тарифів кількість вантажу, завантажених та порожніх універсальних і спеціалізованих контейнерів для нарахування плати визначається за такими документами: для вантажів, завантажених та порожніх універсальних і спеціалізованих контейнерів, які навантажуються на борт судна або плавучої споруди, кількість визначається за даними коносаментів, вантажних маніфестів або інших документів, виданих морським або річковим перевізником як доказ прийняття на борт судна або плавучої споруди для перевезення.

Сторонами у договорі №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 у пункті 2.1.3 визначено, що Адміністрація зобов'язана складати у двох примірниках акти наданих послуг та рахунок за надані послуги за державними регульованими тарифами з урахуванням пунктів 3.2, 3.3 цього договору, на підставі інформації й документів, наданих Портовим оператором. Акт наданих послуг та рахунок за надані послуги складається щодекадно (1 декада - з 1 по 10 число, 2 - з 11 по 20, 3- з 21 по 29/30/31 кожного календарного місяця року дії договору).

Пунктами 3.1, 3.4, 3.5 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 визначено, що нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператору до причалів, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за державними регульованими тарифами відповідно до чинного законодавства України. Для нарахування плати Портовий оператор надає Адміністрації протягом 2 робочих днів після завершення кожної декади інформацію та документи, передбачені додатком №2 до цього договору, щодо обробки кожної суднової партії в такому періоді. Оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 10 банківських днів з дати отримання Портовим оператором відповідного рахунку Адміністрації. Акт наданих послуг складається на підставі наданих Портовим оператором коносаментів, маніфестів, генеральних актів та актів-повідомлень, тощо.

Звертаючись із позовом ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії у порушення приписів статей 74, 76, 77, 79, 82 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ДП "ІМТП", як перевізником вантажу, було здійснено у період з 10.01.2017 по 25.02.2017 навантаження вугіллям в орієнтовному обсязі 26197 тонн несамохідного флоту, що перебував у власності та/або оперуванні відповідача, за схемою «склад-трюм», із використанням належних позивачеві на праві господарського відання причалів №13, 16, 25, 21, 12, 24, 26 (розташовані в межах виробничо-перевантажувальних комплексів 2 та 3 м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2).

Колегія суддів відзначає, що за умовами укладеного між сторонами договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015, саме на позивача покладено обов'язок щодо складання актів наданих послуг та виставлення портовому оператору рахунку за надані послуги за державними регульованими тарифами з урахуванням пунктів 3.2, 3.3 цього договору на підставі інформації й документів, наданих портовим оператором, зокрема, коносаментів, маніфестів, генеральних актів та актів-повідомлень, тощо.

Однак в матеріалах справи відсутній акт наданих послуг за відповідний період, складений між сторонами, який відповідно до пункту 3.5 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 про забезпечення доступу портового оператора до причалів є підставою для розрахунку. Наявні матеріали справи не містять ні доказів здійснення відповідачем навантажувально-розвантажувальних робіт на борт або з борту судна або плавучої споруди із використанням причалів, належних позивачеві на праві господарського відання, ні доказів складання останнім та направлення відповідачеві актів наданих послуг, а також виставлення рахунку за надані послуги.

Довідка головного диспетчера Ізмаїльської філії ДП "АМПУ" №2195/15/10-17 від 28.12.2017 стосовно перевантаження портовим оператором вантажу за допомогою причалів №21, 13, 12, 16, 20, 25, 24, 26 оцінюється судом апеляційної інстанції критично з огляду на те, що вказаний документ, складений самим позивачем. Інших доказів на підтвердження надання позивачем відповідачеві послуг із забезпечення доступу портового оператору до причалів, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, на суму 55385,56 грн скаржником не надано.

Як зазначалося вище,відповідно до пункту 3.2 договору №36-П-ІЗФ-15/219/1-Р від 30.12.2015 датою надання послуг є дата коносаменту або іншого документу (за відсутності коносаментів та маніфестів), виданого морським або річковим перевізником як доказ прийняття вантажу на борт до перевезення; для вантажів, що прибувають морем, датою надання послуг є дата оформлення генерального акта або акта -повідомлення.

В матеріалах справи відсутні будь-які коносаменти, маніфести, генеральні акти, акти-повідомлення тощо, які б підтверджували прийняття вантажу на борт для перевезення або вивантаження вантажу, що прибув морем.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо недоведенності позивачем того факту, що несамохідний флот (СИП-1, СИП-2, УДП-С-457, УДП-С-407, ДМ-2424), що перебував у власності та/або оперуванні відповідача, за схемою «склад-трюм» із використанням належних позивачеві на праві господарського відання причалів №13, 16, 25, 21, 12, 24, 26 (розташовані в межах виробничо-перевантажувальних комплексів 2 та 3 м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2) у період з 10.01.2017 по 25.02.2017 був навантажений вугіллям в орієнтовному обсязі 26197 тонн та відбув в напрямку іншого терміналу порту (виробнично-перевантажувальний комплекс 1, м. Ізмаїл, вул. Портова, 16) для подальших операцій, саме як перевізником вантажу у розумінні пункту 2.1 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 №348.

При цьому господарським судом першої інстанції обгрунтовано враховано викладене у листі Капітана морського порту Ізмаїл №10/07/32 від 10.01.2017, що з 10.01.2017 у зв'язку з погодними умовами, наявністю льодоходу 90% по всьому Дунайському регіону було оголошено льодову кампанію. Отже, відповідачем провадились внутрішньопортові переміщення вантажу силами і засобами портового оператора в межах порту зі складських майданчиків, що було зумовлено відповідними погодними умовами та початком льодової кампанії.

Зазначене вище свідчить про необгрунтованість нарахування позивачем відповідачу плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалів, що перебувають в господарському віданні позивача, у розмірі 55385,56 грн.

З огляду на встановлену судом безпідставність нарахування та стягнення з відповідача основного боргу, відсутні підстави й для стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, а також трьох відсотків річних та інфляційних.

Одеський апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що факт виконання відповідачем саме в період з 10.01.2017 по 25.02.2017 вантажних робіт та використання відповідачем власного та/або оперованого ним флоту для перевезення вантажів встановлено під час розгляду судової справи №916/2733/17, в рамках якої з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" було стягнуто причальний збір за використання причалів як судновласником, оскільки проаналізувавши зміст даного рішення колегією суддів встановлено, що предметом спору у вказаній справі було стягнення з відповідача причального збору за період з 24.01.2017 по 22.02.2017 за договором №25-П-ІЗФ-14 від 25.12.2014. Разом з цим у цій справі, що розглядається, позивач вказує на здійснення відповідачем навантаження у період з 10.01.2017 по 25.02.2017. До того ж, преюдиціальне значення процесуальним законом (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України) надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. У рішенні місцевого господарського суду, на яке посилається скаржник, по справі №916/2733/17 факт надання ДП "АМПУ" в особі Ізмаїльської філії портовому оператору послуг із забезпечення доступу до причалу не встановлювався.

Інші доводи апелянта спростовуються вищенаведеними приписами чинного законодавства та встановленими обставинами по справі.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 у справі №916/37/18 є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 у справі №916/37/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.08.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя Т.А. Величко