ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.08.2018 Справа № 920/571/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В.,

розглянувши матеріали справи № 920/571/18 в порядку спрощеного позовного провадження,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИГАЗ ЗБУТ (вул. Береста, 21, м. Суми, 40000),

до відповідача ОСОБА_1 установи Сумська міська клінічна лікарня № 4 (вул. Праці, буд. 3, м. Суми, 40004),

про стягнення 77043 грн. 38 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 007.2Др-32-1217 від 29.12.2017)

ОСОБА_3 (довіреність № .007.1Др.-26-0618 від 07.06.2018)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 15.08.2018).

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з КУ Сумська міська клінічна лікарня № 4 - 61644,88 грн. основного боргу, 3439,55 грн. інфляційних збитків, 980,55 грн. 3% річних, 10978,00 грн. пені та витрати по судовому збору.

26.07.2018 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

13.08.2018 відповідачем подано відзив від 10.08.2018 № 791/01-13/13, в якому відповідач зазначає, що з позовом не погоджується, зазначаючи, що відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в. попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Оскільки процедура відкритих торгів закупівлі природного газу була розпочата 18 січня 2018 року, керуючись ч.5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», 23 січня 2018 року між ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» та КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» до Договору № 41АBSmz538-17 була укладена додаткова угода № 6. Пунктом 2 вищезазначеної Додаткової угоди було збільшено суму основного Договору на 193191,38 грн. у т.ч. ПДВ 32198,56 грн., на суму, що не перевищує 20% Договору, з метою здійснення видатків на початку 2018 року на час проведення процедури закупівлі. Але по факту, нарахування за поставлений Позивачем природний газ в січні 2018 року становило 252077,87 грн., що значно перевищувало 20% суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році. 22.02.2018 року на виконання зобов'язання за Додатковою угодою відповідачем була здійснена оплата за спожитий природний газ у січні в сумі 190432,99 грн., залишок заборгованості склав 61644,88 грн. Відповідач зазначає, що, в силу вимог чинного законодавства, відповідач міг збільшити обсяги закупівлі тільки при подовженні строку дії Договору на наступний рік у обсязі 20% від суми договору, інших підстав ні Закон України «Про публічні закупівлі», ні будь-який інший нормативно-правовий акт не передбачає. Таким чином, відповідач зазначає, що не мав права і правових підстав для сплати залишку заборгованості, окрім як за рішенням суду, про що позивачу було надіслано листа від 21.03.2018 № 337/01-13/6 з проханням звернутися до суду за стягненням заборгованості. Окрім цього, відповідач просить суд зменшити максимально можливо розмір пені, враховуючи майновий стан відповідача та специфіку діяльності, зокрема, що відповідач є неприбутковою та бюджетною установою.

В судовому засіданні 15.08.2018 представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.08.2018 надав усні пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі та просив суд зменшити розмір пені при винесенні рішення.

Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне:

24.02.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) був укладений договір № 41АBSmz538-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, за умовами якого постачальник зобовязався передати споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобовязався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу у січні 2018 року природний газ на загальну суму 252077,87 грн.

Факт отримання газу Відповідачем підтверджується актом приймання- передачі природного газу від 31.01.2018 № СМЗ00000669, належним чином підписаний сторонами та скріплений печатками (а.с.32).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунковим періодом є один календарний місяць.

Пунктом 4.2.1. Договору сторони погодили, що 50% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується на умовах попередньої оплати до 10 числа поточного звітного місяця постачання. Оплата залишку вартості спожитого газу здійснюється споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника суми визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач за період з 22.02.2018 року по частково здійснив оплату за спожитий газ на суму 190432,99 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та не оплатив у повному обсязі за поставлений газ у строк встановлений п. 4.2.1 Договору чим допустив утворення заборгованості станом на 20.07.2018 у сумі 61644,88 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений природний газ станом на 20.07.2018 у сумі 61644,88 грн. основного боргу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 3439,55 грн. інфляційних збитків, 980,55 грн. 3% річних.

Відповідач контр розрахунку нарахувань суду не надав.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність та задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3439,55 грн. інфляційних збитків та 980,55 грн. 3% річних.

Згідно з п. 3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодекс України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору № 41АBSmz538-17 від 24.02.2017 у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 10978 грн. пені.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, розміри пені за кожен день, суд дійшов висновку, що вимоги по стягненню пені у зазначеній сумі є правомірними.

Проте, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлене клопотання про зменшення суми штрафних санкцій. В обґрунтування означеного клопотання відповідач зазначає що оскільки процедура відкритих торгів закупівлі природного газу була розпочата 18 січня 2018 року, керуючись ч.5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», 23 січня 2018 року між ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» та КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» до Договору № 41АBSmz538-17 була укладена додаткова угода № 6. Пунктом 2 вищезазначеної Додаткової угоди було збільшено суму основного Договору на 193191,38 грн. у т.ч. ПДВ 32198,56 грн., на суму, що не перевищує 20% Договору, з метою здійснення видатків на початку 2018 року на час проведення процедури закупівлі. Але по факту, нарахування за поставлений Позивачем природний газ в січні 2018 року становило 252077,87 грн., що значно перевищувало 20% суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році. 22.02.2018 року на виконання зобов'язання за Додатковою угодою відповідачем була здійснена оплата за спожитий природний газ у січні в сумі 190432,99 грн., залишок заборгованості склав 61644,88 грн. Відповідач зазначає, що, в силу вимог чинного законодавства, відповідач міг збільшити обсяги закупівлі тільки при подовженні строку дії Договору на наступний рік у обсязі 20% від суми договору, інших підстав ні Закон України «Про публічні закупівлі», ні будь-який інший нормативно-правовий акт не передбачає. Таким чином, відповідач зазначає, що не мав права і правових підстав для сплати залишку заборгованості, окрім як за рішенням суду, про що позивачу було надіслано листа від 21.03.2018 № 337/01-13/6 з проханням звернутися до суду за стягненням заборгованості, проте позивач цього не здійснив у березні 2018 чим збільшив термін нарахування пені. Окрім цього, відповідач просить суд зменшити максимально можливо розмір пені, враховуючи майновий стан відповідача та специфіку діяльності, зокрема, що відповідач є неприбутковою та бюджетною установою.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами.

Якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Судом в даному випадку при розгляді даної справи враховано, що порушення виконання зобов'язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, а також що відповідач є комунальною установою, яка заснована на комунальній власності територіальної громади міста Суми та є неприбутковою організаціє діяльність якої планується за рахунок бюджетного фінансування, а також те що відповідач звертався до позивача з листом у березні місяці 2018 року з проханням вирішити питання щодо стягнення заборгованості в судовому порядку з метою виконання договірних зобовязань та зменшення витрат сторін. Крім того, суд бере до уваги фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

При цьому, судом береться до уваги не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов'язань за Договором (зокрема, його повне виконання), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

Аналізуючи практику Вищого господарського суду України протягом 2017 року вбачається, що судом підтримано висновки нижчестоящих судів щодо можливості та доцільності зменшення пені, зокрема у справах №№ 922/3603/16, 922/4141/16, 904/9857/16, 911/3437/16, 904/10352/15, 916/558/16, 914/4285/15.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50%, у звязку з чим належить до стягнення з відповідача на користь позивача 5489 грн. пені.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 178, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 закладу «Сумська міська клінічна лікарня № 4» (40004, м. Суми, вул. Праці, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21; код 39586236) 61644 грн. 88 коп. основного боргу, 3439 грн. 55 коп. інфляційних збитків, 980 грн. 55 коп. 3% річних, 5489 грн. пені; 1762 грн. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 16.08.2018.

Суддя С.В. Заєць