ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

20 серпня 2018 року Справа № 915/904/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіагромаркетинг» (02160, м.Київ, просп.Соборності, буд.15; ідент.код 30262667);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Степ» (57121, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с.Кринички, вул.Перемоги, буд.27А; ідент.код 3277803);

про: стягнення 322139,37 грн, -

в с т а н о в и в:

15.08.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Хіагромаркетинг» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою без номеру без дати (вхід.№10318/18), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Степ» заборгованість в розмірі 322139,37 грн, з яких 75647,30 грн пені, 75544,24 грн штрафу, 170947,83 грн відсотків річних, нарахованих за порушення відповідачем зобов’язань по договору №АП-08-0013 від 06.02.2017 та тринадцяти додатковим угодам до нього, а також договорам №АП-08-0041 від 28.02.2017, №АП-08-0193 від 03.05.2017 та №АП-08-0480 від 17.10.2017, щодо здійснення своєчасної оплати поставленого товару.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об’єднано декілька вимог, пов’язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач об'єднав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованих пені, штрафу та відсотків річних у зв'язку із невиконанням відповідачем умов чотирьох окремих договорів, укладених в різний період часу, а тому така підстава об'єднання позовних вимог як “спільна підстава виникнення” застосована бути не може.

Позивач відзначив у позові, що ним було об'єднано зазначені позовні вимоги в одному позові, оскільки докази оплати за договорами поставки, а саме платіжні доручення підтверджують факт оплати за усіма договорами поставки одночасно і не можуть бути розділені.

Не може бути прийнята до уваги і така підстава об'єднання позовних вимог як пов'язаність між собою поданими доказами з огляду на те, що в наданій позивачем довідці банку №КІЕ-07.3/1856 від 09.08.2018 з додатком до неї, підставою оплати більшості платежів зазначені не договори поставки, а рахунки, про які взагалі не йде мова у позові, та копії яких не додані до позовної заяви, а інша частина платежів здійснювалась виключно лише по договору №АП-08-0013 від 06.02.2017.

Таким чином, позивачем порушено правило об’єднання позовних вимог, що суперечить приписам ст.173 ГПК України, оскільки підстави їх виникнення різні (невиконання зобов’язань по двом різним, не пов’язаним один з одним договорам) і подані позивачем докази стосуються кожного окремого договору.

Сумісний розгляд цих вимог, на думку суду, яким розглядатиметься справа, перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору у межах процесуальних строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об’єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Крім того, таким необґрунтованим об’єднанням позовних вимог позивач ухиляється від сплати судового збору. Так, при поданні позову, в якому об’єднані вимоги по чотирьом різним договорам, загальна ціна позову становить 322139,37 грн., позивачем сплачений судовий збір у розмірі 7959,20 грн., однак в позовній заяві він просить повернути йому 3127,11 грн надміру сплаченого судового збору та стягнути з відповідача лише 4832,09 грн витрат на оплату судового збору. При поданні ж позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій та відсотків річних по кожному з чотирьох договорів окремо, позивач мав би сплатити мінімум 7048,00 грн. судового збору (1762,00 грн х 4).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК України.

Згідно із ч.8 ст.174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись п.2 ч.5 ст.174, ст.ст.234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіагромаркетинг» без номеру без дати (вхід.№10318/18 від 15.08.2018) - повернути позивачу.

Додаток:

- позовна заява без номеру без дати (вхід.№10318/18 від 15.08.2018) з додатками - на 68 арк.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.В. Мавродієва