РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2018Справа № 910/7520/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОПСЕРВІС - МЕДТЕХНІКА"

до Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України"

про стягнення 54411,95 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача - Слободянін М.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Сорокопуд О.П. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача сум втрат від інфляції та 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 29.10.2013 № 1013/1ЛОР.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, оскільки відповідач є державною неприбутковою організацією, фінансування капітальних видатків якої на 2014-2015 роки не передбачало погашення заборгованості за 2013 рік. Крім того, в даному випадку, як вважав відповідач, списання заборгованості має здійснюватися органами казначейської служби.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На виконання умов укладеного між сторонами Договору від 29.10.2013 № 1013/1ЛОР Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 288800 грн., який останній у повному обсязі та своєчасно не оплатив.

Вказані вище обставини правовідносин сторін встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 у справі № 910/16313/15, що набрало законної сили, а тому в силу ст. 75 ГПК України не потребують доказування.

У рішенні від 13.08.2015 суд також встановив обставину, що розмір основної заборгованості Відповідача перед Позивачем за поставлений та неоплачений товар складає 288800 грн., заборгованість є несплаченою, і тому вона була присуджена судом до стягнення. Також суд встановив обставину, що Відповідач є порушником грошового зобов'язання, у зв'язку з чим стягнув з останнього 102708,20 грн. інфляційних втрат та 12159,72 грн. трьох процентів річних.

Проте сума заборгованості, присуджена указаним рішенням, Відповідачем була погашена лише 15.09.2017, що підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача.

Предметом даного судового спору у справі № 910/7520/18 є стягнення Позивачем з Відповідача нарахованих за ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних за наступний, після розглянутого та вирішеного у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 у справі № 910/16313/15 періоду, та до погашення Відповідачем заборгованості.

Як вже було вказано вище в рішенні, в судовому порядку встановлено обставину, що Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних за ст. 625 ЦК України до погашення заборгованості.

Із залучених до справи доказів - виписок з рахунку Позивача, вбачається, що сума заборгованості була перерахована Відповідачем Позивачу 15.09.2017 на виконання судового рішення у справі № 910/16313/15.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У даному випадку, зобов'язання між сторонами виникло з Договору, за яким Відповідач зобов'язався розрахуватися з Позивачем за переданий товар, відтак у розумінні ст. 599 ЦК України зобов'язання між сторонами по Договору щодо обов'язку Відповідача перерахувати, а Позивача - прийняти оплату, є припиненим виконанням проведеним належним чином у момент отримання Позивачем коштів Відповідача у рахунок оплати за товар.

При цьому, відповідно до положень п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, датою виконання Відповідачем грошового зобов'язання є 15.09.2017, коли грошові кошти були перераховані Позивачу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 № 01/384-07).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо посилань Відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», зокрема, ст. 5 вказаного закону, то суд зазначає, що в даному випадку Позивачем нараховуються передбачені ст. 625 ЦК України компенсаційні виплати за несвоєчасне виконання договірного зобов'язання, факт наявності заборгованості за яким встановлено рішенням суду, а не фінансові санкції за не перерахування коштів за рішенням суду, що нараховуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Суд також зазначає, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність Відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України».

На підставі норм ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу та заявляє до стягнення 34710,25 грн. інфляційних втрат та 19701,70 грн. трьох процентів річних.

Розрахунки втрат від інфляції та 3% річних судом перевірено та визнано обґрунтованими, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги у частині стягнення 34710,25 грн. інфляційних втрат та 19701,70 грн. трьох процентів річних визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати, у які Позивачем включено витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (м. Київ, вул. Зоологічна, 3; ідентифікаційний код 02011870) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОПСЕРВІС - МЕДТЕХНІКА" (м. Київ, вул. Рибальська, 13; ідентифікаційний код 37102340) 34710 (тридцять чотири тисячі сімсот десять) грн. 25 коп. інфляційних втрат, 19701 (дев'ятнадцять тисяч сімсот одну) грн. 70 коп. трьох процентів річних, а також 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21.08.2018.

Суддя Р.Б. Сташків