ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1403/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Каюков Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2548 від 12.12.2017 р

відповідача: не з'явився

третя особа: не зявився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелком" в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелком", м. Харків до Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації, м. Зміїв, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Державної казначейської служби України у Зміївському районі Харківської області, м. Зміїв про стягнення коштів у розмірі 228 626,82 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/1403/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, публічне акціонерне товариство "Уктрелеком" в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Управління соціального захисту населення Зміївської районної Державної адміністрації, про стягнення 204 895,47 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення; 18 835,97 грн. інфляційних втрат та 4 895,38 грн. 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

04 червня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи № 922/1403/18 призначено в порядку загального позовного провадження та почато у справі підготовче провадження з призначенням підготовчого засідання на 27 червня 2018 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 червня 2018 року частково задоволено заяву позивача про залучення третіх осіб, залучено Управління Державної казначейської служби України у Зміївському районі Харківської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Протокольними ухвалами від 27 червня 2018 року судом долучено до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву та відповідь позивача на відзив відповідача, на підставі ст.ст. 42, 165, 166, 169, 170, 232 ГПК України; встановлено третій особі 15-ти денний строк з дня отримання ухвали про її (третьої особи) залучення до участі у справі, на підставі ст. 168 ГПК України, на подання пояснень. 31 липня 2018 року, протокольними ухвалами суду долучено до матеріалів справи заяву третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника, на підставі ст.ст. 42, 169, 170, 232 ГПК України; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 серпня 2018 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України. 03 серпня 2018 року, протокольною ухвалою суду, в судовому засіданні оголошено перерву до 15 серпня 2018 року, на підставі ст. 216 ГПК України. Після перерви 15 серпня 2018 року судове засідання було продовжено.

В призначене судове засідання 15 серпня 2018 року з'явився представник позивача. Відповідач та третя особа своїх уповноважених представників в дане судове засідання не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 63404, Харківська обл., Зміївський р-н, м. Зміїв, вул. Гагаріна, буд. 22, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - копія позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Протокольною ухвалою суду від 15 серпня 2018 року судом залишено без розгляду пояснення позивача (вх. № 22717 від 07 серпня 2018 року) з огляду на наступне. Як зазначалося вище в даному рішенні суду, 31 липня 2018 року протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, 03 серпня 2018 року судом розпочато розгляд справи № 922/1403/18 по суті. Відповідно ж до вимог ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Представником позивача при заявлені клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень (вх. № 22717 від 07 серпня 2018 року) не надано та не доведено суду поважності причин їх не подання в межах підготовчого провадження, з огляду на що вказані пояснення залишаються судом без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, інших нормативних актів України. Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України. Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Позивачем у період з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року (включно) надано послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Зміїв та Зміївського району Харківської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати згідно Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" на загальну суму 204 895,47 грн. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, а саме: за січень 2017 року на суму 17 485,88 грн.; лютий 2017 року на суму 17 919,86 грн.; березень 2017 року на суму 18 080,42 грн.; квітень 2017 року на суму 18 338,54 грн.; травень 2017 року на суму 17 779,48 грн.; червень 2017 року на суму 16 501,47 грн.; липень 2017 року на суму 12 896,17 грн.; серпень 2017 року на суму 20 839,18 грн.; вересень 2017 рок на суму 16 600,93 грн.; у жовтень 2017 року на суму 16 496,78 грн.; листопад 2017 року на суму 16 114,87 грн.; грудень 2017 року на суму 15 841,89 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, позивачем щомісячно надсилалися відповідачу на офіційну електронну адресу вказані вище рахунки, що підтверджується наявними в матеріалах справи скріншотами (знімками екрану) комп'ютера позивача, з якого були відправлені розрахунки, а саме: розрахунок за січень 2017 року було направлено 08 лютого 2017 року; розрахунок за лютий 2017 року було направлено 14 березня 2017 року; розрахунок за березень 2017 року було направлено 06 квітня 2017 року; розрахунок за квітень було направлено 08 травня 2017 року; розрахунок за травень було направлено 09 червня 2017 року; розрахунок за червень 2017 року було направлено 11 липня 2017 року; розрахунок за липень 2017 року було направлено 08 серпня 2017 року; розрахунок за серпень 2017 року було направлено 07 вересня 2017 року; розрахунок за вересень 2017 року було направлено 17 жовтня 2017 року; розрахунок за жовтень було направлено 09 листопада 2017 року; розрахунок за листопад 2017 року було направлено 08 грудня 2017 року; розрахунок за грудень 2017 року було направлено 16 січня 2018 року. Втім, відповідач вартість наданих позивачем послуг зв'язку пільговим категоріям населення у 2017 ріці не відшкодував, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Пунктами 1 та 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюється на підставі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій. За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України. Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законами України. Приписами п. 204 ст. 91 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремим категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів. Частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсація громадянам з бюджету, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Вказані норми законів та інші нормативні акти закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є норами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок органів відшкодувати такі пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 (в редакції до 24 червня 2017 року) встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги. Пунктом 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів, до компетенції яких належить питання соціального захисту населення. Відповідно до п. 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 (Положення № 117) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення (рад (уповноважені органи) організовують збирання, систематизацію і збирання інформації для Реєстру та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги. Пунктом 11 Положення № 117 передбачено, що уповноважений орган, зокрема, зобов'язаний звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, уточнювати інформацію про виявлені розбіжності, проводити розрахунки, складати та подавати фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння за формою "3-пільга". Наказом Міністерства соціальної політики від 04 листопада 2016 року № 1296 затверджено Методичні рекомендації з розроблення положень про структурні підрозділи з питань соціального захисту населення місцевих адміністрацій, в яких визначені повноваження відповідних структурних підрозділів соціального захисту населення щодо реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення. Зокрема, п.п 27 та п.п. 32 п. 4.5 розділу ІV Методичних рекомендацій місцевий структурний підрозділ соціального захисту населення проводить розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та забезпечує ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище в даному рішенні суду, позивачем було скеровано на електронну адресу відповідача (вказана електронна адреса зазначена на відзиві на позовну заяву (вх. № 17841 від 20 червня 2018 року) та дорученні № 01-61/2973 від 15 червня 2018 року) розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, а саме: 08 лютого 2017 року; 14 березня 2017 року; 06 квітня 2017 року; 08 травня 2017 року; 09 червня 2017 року; 11 липня 2018 року; 08 серпня 2017 року; 07 вересня 2017 року; 17 жовтня 2017 року; 09 листопада 2017 року; 08 грудня 2017 року; 16 січня 2018 року. Тобто, з огляду на приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення у строк до: 15 лютого 2017 року (включно); 21 березня 2017 року (включно); 13 квітня 2017 року (включно); 15 травня 2017 року (включно); 16 червня 2017 року (включно); 18 липня 2017 року (включно); 15 серпня 2017 року (включно); 14 вересня 2017 року (включно); 24 жовтня 2017 року (включно); 16 листопада 2017 року (включно); 07 грудня 2017 року (включно); 15 січня 2018 року (включно).

В розумінні ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України відповідач є боржником, який прострочив виконання зобов'язання (сплату коштів).

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню м. Зміїв та Зміївського району послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен був здійснювати відповідач за рахунок видатків з місцевого бюджету, у відповідача перед позивачем наявна невідшкодована заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення у розмірі 204 895,47 грн. (за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року). З огляду на вище викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 204 895,47 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 18 835,97 грн. інфляційних втрат та 4 895,38 грн. 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого сума 3% річних складає 4 895,38 грн., інфляційних втрат - 18 835,97 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, а сума 3% річних складає 4 895,38 грн., інфляційних втрат складає 18 835,97 грн. З огляду на наведе вище, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 895,38 грн. 3% річних та 18 835,97 грн. інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Твердження відповідача про те, що відсутність субвенцій з Державного бюджету України на фінансування пільг з послуг зв'язку та відсутність договірних відносин між сторонами, є підставою для відмови в задоволені позову, є необґрунтованими з огляду на наступне.

По-перше, відсутність субвенцій з Державного бюджету України на надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення та будь-яких рішень органів місцевого самоврядування не спростовують правомірність заявлених позовних вимог, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг. Частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 11/446 від 15 травня 2012 року та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов'язань. Таким чином, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання. Більш того, відповідно до п. 204 ст. 91 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремим категоріям громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 (в редакції до 24 червня 2017 року) встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданими ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги. Згідно п. 3 вказаного порядку головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення. З огляду на наведене вбачається, що відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню м. Зміїв та Зміївського району послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен був здійснювати відповідач за рахунок саме видатків з місцевого бюджету, тому посилання відповідача на відсутність субвенцій з Державного бюджету України на фінансування вказаних витрат є взагалі не зрозумілим та безпідставним.

По-друге, законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 3 429,40 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 194, 195, 196, 201, 207, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації (63404, Харківська обл., Зміївський р-н, м. Зміїв, вул. Гагаріна, 22, ) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, ) в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ) 204 895,47 грн. невідшкодовану заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання послуг звязку пільговим категоріям населення; 18 835,97 грн. інфляційних втрат; 4 895,38 грн. 3% річних та 3 429,40 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 23.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.