ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23273/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Ткач І.В., Чумак Ю.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Руденка А.О.,

відповідача - 1 - не з'явився,

- 2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті",

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Спичак О.М.)

від 12.03.2018,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Майданевич А.Г., судді - Гаврилюк О.М., Коротун О.М.)

від 21.05.2018,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті",

до 1) Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України,

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова фірма "Євротерра",

про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Аверс-Сіті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра" про визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314, укладеного між відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра", з моменту його укладення.

В обґрунтування заявлених вимог, ТОВ "Аверс-Сіті" вказувало, що договір на проведення оцінки майна, арештованого у виконавчому провадженні № 50162314, укладений з порушенням частин 1, 2, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки порушує приписи ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. ст. 10, 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Окрім того, позивач як на підставу недійсності вказаного договору також посилався на те, що договір був укладений без згоди власника майна, а ТОВ "Аверс-Сіті" не був замовником та стороною договору на проведення оцінки майна .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у задоволенні позову ТОВ "Аверс-Сіті" відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності господарського договору на проведення оцінки майна, арештованого у виконавчому провадженні №50162314, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, відтак, між відповідачами відсутні майново-господарські зобов'язання, які виникають на підставі господарських договорів, тому проведення оцінки арештованого майна позивача здійснюється відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для проведення оцінки є постанова державного виконавця.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 залишено без змін.

ТОВ "Аверс-Сіті" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати вказані рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування судових актів позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Стверджує, що судами попередніх інстанцій було неправильно надано оцінку ч. 1 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не було надано належної оцінки Положенню про відділ примусового виконання рішень. Скаржник вказує, що спірний договір укладено з порушенням підпунктів 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України, ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.ст. 7, 10, 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Під час касаційного провадження від ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра" надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Враховуючи те, що Верховний Суд відповідно до ст. 300 ГПК України, має обмежені процесуальні повноваження, підстав для задоволення такого клопотання не має.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 16.02.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 50162314 з примусового виконання виконавчого листа № 367/7827/14-ц від 22.01.2016, виданого Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ТОВ "Аверс-Сіті" на користь ОСОБА_3 15 583 877,82 грн.

Постановою від 08.11.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було призначено ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра" в особі Волошина Олександра Геннадійович (сертифікат 16799/14, виданий Фондом державного майна України 08.09.2014) експертом у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №367/7827/14-ц, виданого 22.01.2016.

У вказаній постанові встановлено, що актами опису та арешту майна від 15.09.2016 було описано та арештовано таке майно боржника: квартира №59, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 57,1 кв.м; квартира №151, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 74,8 кв.м; квартира №163, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,3 кв.м; квартира №235, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею; квартира №243, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею146,7 кв.м; квартира №290, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 46,6 кв.м; квартира №304, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 81,5 кв.м; квартира №334, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул.Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 80,3 кв.м; квартира №345, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 49,2 кв.м; квартира №373, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,1 кв.м; квартира №396, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,4 кв.м; квартира №435, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 106,4 кв.м; квартира №439, що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 106,6 кв.м.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про призначенні експерта 08.11.2016) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

За правилами ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

За приписами ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Згідно з ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Предметом позову в цьому випадку є визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314, укладеного між відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра" з моменту його укладення.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України", оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

За змістом частин 1 - 3 ст. 11 вказаного закону, договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону.

Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Сторони договору на проведення оцінки майна (замовник, платник) мають право вільного вибору суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання за умови виконання вимог, встановлених статтями 8 та 9 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 затверджено Національний стандарт N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав, згідно з пунктом 51 якого незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 20 визначає перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Аналізуючи наведені норми, необхідно вказати на те, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше: господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського та цивільного законодавства, і, по-друге: спору про право, що виникає з відповідних правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ст. 2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Поняття та види суб'єктів господарювання наведені також в ст. 55 Господарського кодексу України.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами (ст. 3 Господарського кодексу України).

Також главами 4 та 5 Господарського кодексу України унормовано підстави, суб'єкти та порядок здійснення господарської комерційної (підприємництво) та господарської некомерційної діяльності, зокрема, ч. 3 ст. 52 цього кодексу встановлено, що не можуть здійснювати некомерційну господарську діяльність органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи.

Господарські суди попередніх інстанцій, встановивши під час розгляду цієї справи відсутність доказів укладення договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314, дійшли висновку про відсутність між відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра", як суб'єктом оціночної діяльності, майново-господарських зобов'язань, які виникають на підставі господарських договорів.

При цьому, вказали на те, що проведення оцінки арештованого майна позивача здійснюється у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для проведення оцінки є постанова державного виконавця.

Але, відсутність оскарженого договору, нормативне обґрунтування заявлених ТОВ "Аверс-Сіті" вимог, суть та характер спірних правовідносин (які за предметною ознакою не є господарськими), вказують на те, що в цьому випадку предметом спору є дії та бездіяльність органів виконавчої служби під час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо оцінки майна боржника, у виконавчому провадженні № 50162314.

Рішення у справі № 367/7827/14-ц, за результатами якої видано виконавчий документ, прийнято Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ТОВ "Аверс-Сіті" на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 15 583 877,82 грн.

На час звернення з позовом у цій справі порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавців чи посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, прийнятого у цивільній справі, було встановлено Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", розділом VII якого унормовано порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Отже, дійшовши правильного висновку про відсутність між відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра" господарських відносин, та за встановленої відсутності складових елементів, що визначають підсудність справ господарському суду, виходячи лише з вимог позивача та його посилань на приписи ст.ст. 203, 215 ЦК України, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо належності цього спору до юрисдикції господарських судів.

Належним способом захисту прав і інтересів ТОВ "Аверс-Сіті" є звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців чи посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та розділу VII Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до ст. 313 ГПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Статтею 231 ГПК України, встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі № 910/23273/17 та закриття провадження у цій справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. З огляду на відсутність клопотання сторін, згідно зі ст. 130 ГПК України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 313, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі № 910/23273/17 скасувати.

Провадження у справі № 910/23273/17 закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Ткач

Ю. Чумак