КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2018 р. Справа№ 910/7953/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від позивача - Молчанова П.В.,

від відповідача - Широковського О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 (повний текст рішення складено 11.05.2018, суддя Балац С.В.)

у справі № 910/7953/17

за позовом 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг мьюзік",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер мьюзік Україна",

організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами",

до фізичної особи-підприємця Антонової Поліни Юріївни

про стягнення 201042,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (далі - Організація) в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг мьюзік" (далі - ТОВ "Умиг мьюзік") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер мьюзік Україна" (далі - ТОВ "Ворнер мьюзік Україна") звернулась до господарського суду з позовом до фізичної особи-підприємця Антонової Поліни Юріївни (далі - відповідач) про стягнення 201042,00 грн. компенсації (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.03.2018) у зв'язку із порушенням майнових авторських прав шляхом публічного виконання - музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_10 та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9 (далі - спірні твори) без відповідного дозволу правовласника та без виплати авторської винагороди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 у справі № 910/7953/17 відмовлено повністю у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Організація звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 повністю, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права,зокрема, статей 204, 421, 422, 427, 435, 1107 Цивільного кодексу України, статті 236 Господарського процесуального кодексу України. також, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції Організація посилається на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 прийнято до провадження апеляційну скаргу Організації, розгляд справи № 910/7953/17 призначено на 26.06.2018.

Відповідач подав відзив, в якому просив залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018, а апеляційну скаргу без задоволення

В судовому засіданні 26.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву відповідно до ст. 216 ГПК України.

У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2018 для розгляду справи № 910/7953/17, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Пантелієнко В.О., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Разіна Т.І.

Ухвалою від 09.08.2018 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/7953/17 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Разіна Т.І., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2018.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, літературні та художні твори, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Об'єктом авторського права є твори, зокрема, музичні твори (з текстом або без тексту) (ст. 433 ЦК України).

Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Згідно з пунктом 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб.

Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

01.01.2014 між Організація та ТОВ "Умиг мьюзік" (видавник) укладено договір №АУ003К про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії даного договору будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.8.3 договору №АУ003К, у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Вказаний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (п. 11.1 договору).

31.12.2014 та 22.12.2015 між Організацією та ТОВ "Умиг мьюзик" укладено додаткові угоди № 2 та № 3 до договору управління майновими авторськими правами від 01.01.2014 №АУ003К, відповідно до яких сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2015 та 31.12.2016 відповідно.

Згідно з декларацією музичних творів від 15.01.2015 №7 ТОВ "Умиг мьюзик" на виконання умов договору № АУ003К передало в управління Організації майнові авторські права на спірний музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9 (код ISWC №1264337, публічне виконання - 50 %, публічне сповіщення - 50 %).

31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Национальное музыкальное издательство", м. Москва, РФ та ТОВ "Умиг мьюзик" (далі - ліцензіат) укладено ліцензійний договір №НЛВ-138/15, відповідно до п. 1.21 якого термін дії прав на використання обчислюється з 01.01.2015 та закінчується 31.12.2016.

Ліцензіар на строк та в межах території надає ліцензіату права на використання об'єктів з каталогу ліцензіара, що означає право ліцензіата на свій розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати стосовно зазначених об'єктів наступні дії, зокрема відтворювати, поширювати, публічно виконувати твори, імпортувати екземпляри творів з метою поширення тощо (п. 2.1. ліцензійного договору).

Відповідно до виписки з каталогу творів від 15.01.2015 на виконання умов ліцензійного договору ТОВ "Умиг мьюзик" (ліцензіату) передані права на використання музичних творів, зокрема, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9 (код ISWC №1264337, публічне виконання - 50 %).

24.01.2014 між Організацією та ТОВ "Ворнер мьюзік Україна" (видавник) укладено договір №АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії даного договору будуть йому належати, а саме дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково (п. 12.1).

Згідно з додатком № 1 до договору №АВ-24012014/01, територія, на якій Організація має право здійснювати колективне управління правами на об'єкти авторського права, визначена як територія країни Україна.

Відповідно до змісту Декларації №1 музичних творів до договору №АВ-24012014/01, видавник передав в управління організації, зокрема, майноваі авторські права на спірний музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_10 (частка правовласника щодо публічного виконання - 25%).

Також, 01.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл", м. Москва, РФ (видавник) та ТОВ "Ворнер мьюзік Україна" (субвидавник) укладено ліцензійний договір №ВЧ-01112014/02-д.

За умовами видавник надає субвидавнику право на використання протягом строку на території та способами, зазначеними у договорі, всіх творів, що входять в каталог видавника, за виключенням продакшн музики (п. 2.1).

У пункті 2.3.1 договору узгоджено, що субвидавець має право використовувати твори протягом строку на території на умовах виключної ліцензії наступним способом: публічне виконання творів.

Як вбачається з додатку №1 до ліцензійного договору №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014, ліцензіар передав ліцензіату право на використання творів, зокрема, музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_10 (частка правовласника (публічне виконання) становить 25%).

Також у додатку №1 ТОВ "Ворнер/Чаппелл" погоджується з правом ТОВ "Ворнер мьюзік Україна" доручати судове представництво Організації на підставі договору про управління майновими авторськими правами.

За твердженням позивача, 20.01.2015 у приміщенні кафе-кондитерській "Реприза", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (нині Велика Васильківська), 26, у якому здійснює господарську діяльністю відповідач, відбувалось публічне виконання музичних творів, зокрема, спірних музичних творів, про що представником Організації ОСОБА_8 на підставі доручення від 27.11.2014 одноособово складено акт фіксації від №12.01/15 від 20.01.2015.

Згідно зі статтею 1 Закону публічне виконання - подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Вважаючи, що відповідач без дозволу суб'єктів авторського права (позивачів) та без виплати винагороди здійснив публічне виконання спірних творів, що є порушенням майнових авторських прав позивача згідно ст. 50 Закону та підставою для виплати йому компенсації відповідно до ст. 52 Закону, Організація звернулась з даним позовом про стягнення грошової компенсації в розмірі 27 розмірів мінімальної заробітної плати за використання кожного об'єкту авторського права, що становить 100521,00 грн. та дорівнює 62,83 розрахунковим величинам відповідно до Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016, а всього 201042,00 грн.

Як встановлено вище, на підтвердження своїх повноважень на звернення із даним позовом, Організація надала суду договір №АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами ТОВ "Ворнер мьюзік Україна" та договір №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл" та ТОВ "Ворнер мьюзік Україна" про передачу останньому майнових авторських прав на спірний твір.

Також, подано договір управління майновими авторськими правами від 01.01.2014 №АУ003К із ТОВ "Умиг мьюзик", ліцензійний договір №НЛВ-138/15 від 31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Национальное музыкальное издательство видавництво" та ТОВ "Умиг мьюзик".

З поданих доказів вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Национальное музыкальное издательство" не є первинним суб'єктом авторського права на спірний твір, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно вказав про необхідність дослідження обставини щодо обсягу прав, які передано чи надано у користування за авторським договором, строку дії договору тощо, оскільки у разі коли з матеріалів справи вбачається, що мало місце неодноразове передання майнових прав на твір, господарському суду у розгляді справи необхідно з'ясовувати усі обставини, пов'язані із встановленням суб'єктів майнового права на твір і передачею (відчуженням) повністю чи частково прав таких суб'єктів. Зокрема, підлягають з'ясуванню питання про те, який саме обсяг майнових прав передано і чи дотримано при цьому вимоги Закону щодо авторського договору; яким у зв'язку з цим є обсяг майнового права відповідної особи тощо.

Вказана правова позиція викладена у п. 30.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12.

Відповідно до умов договору №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014 ТОВ "Ворнер мьюзік Україна" отримало 25 % прав на умовах виключної ліцензії на використання, в тому числі і шляхом публічного виконання, спірного твору протягом строку (п. 11 договору) на території України.

Згідно з пунктами 11.1 та 11.2 строк договору спливає 31.12.2014 та може автоматично продовжуватись на черговий період в один рік, якщо і до того часу не буде розірваний будь-якою зі сторін.

В той же час, матеріали справи не містять докази на підтвердження набуття авторського права на частку в розмірі 25 % на спірний твір Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл", а також права останнього передавати такі права на умовах виключної ліцензії.

На підставі ліцензійного договору №НЛВ-138/15 від 31.12.2014 ТОВ "Умиг мьюзик" отримало 50 % прав здійснювати, дозволяти або забороняти публічно виконувати спірний твір протягом строку з 01.01.2015 по 31.12.2016 на території України.

В той же час, матеріали справи не містять докази на підтвердження набуття авторського права на частку в розмірі 50 % на спірний твір Товариством з обмеженою відповідальністю "Национальное музыкальное издательство", а також права останнього передавати такі права на умовах виключної або невиключної ліцензії.

Нормами ч. 1, 2 статті 11 Закону встановлено, що первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

В той же час, частиною 5 статті 11 Закону передбачено, що суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Про реєстрацію авторського права на твір Установою видається свідоцтво.

Відповідно до ст. 202, 204 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 31 Закону встановлено, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Відповідно до ст. 32 Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.

Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону (ч. 1).

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору (ч. 2).

За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються (ч. 3).

За авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам (ч. 4).

Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами (ч. 5).

Права на використання твору, що передаються за авторським договором, вважаються невиключними, якщо у договорі не передбачено передачі виключних прав на використання твору (ч. 6).

З огляду на загальні та спеціальні норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що не є достатнім посилання Організації (в підтвердження права на звернення із даним позовом) лише на презумпцію правомірності договорів укладених позивачами (як набувачів авторського права - ліцензіатів) із ТОВ "Ворнер/Чаппелл" та ТОВ "Национальное музыкальное издательство" (як суб'єктами авторського права - ліцензіарів), оскільки вони не є первинними володільцями авторських прав та відповідно їх повноваження з передачі набутих авторських прав можуть бути обмежені відповідними авторськими договорами, укладених раніше щодо окремого конкретного твору.

З огляду на вказані норми чинного законодавства та встановлені вище обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності свідоцтва на спірний твір позивач повинен довести наявність майнових авторських прав щодо авторського договору, тобто від автора до кінцевого правовласника, в даному випадку до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Национальное музыкальное издательство".

Втім, позивач не надав докази на підтвердження набуття авторських прав товариствами "Ворнер/Чаппелл" та "Национальное музыкальное издательство", а відтак і права на передачу майнових авторських прав на спірні музичні твори третім особам, в тому числі і позивачам, у зв'язку з чим належить відхилити твердження Організації про набуття нею повноважень управляти виключними майновими права на спірні музичні твори, а отже і звертатись із відповідним позовом про отримання компенсації за використання таких творів відповідачем без його дозволу та сплати авторської винагороди.

На підтвердження факту використання відповідачем спірних музичних твів "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_10 та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9, у приміщенні кафе-кондитерській "Реприза", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (нині Велика Васильківська), 26, Організація надала відеозапис, акт фіксації № 12/01/15 від 20.01.2015, а також фіскальний чек № 2931.588-23 від 20.01.2015.

В Акті № 12/01/15 від 20.01.2015 зазначено, що його склав та підписав представник ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності, проте на відеозаписі названа особа візуально відсутня, а доручення не демонструється, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка здійснює відеозапис.

Також в Акті № 12/01/15 від 20.01.2015 вказано, що представник відповідача відмовився підписувати акт, але з відеозапису вбачається, що представникам відповідача не було запропоновано вказаний акт для ознайомлення та підписання.

Втім, з відеозапису не можливо встановити, що акт № 12/01/15 від 20.01.2015 складався в кафе-кондитерській "Реприза", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (нині Велика Васильківська), 26.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши поданий відеозапис фіксації порушення авторського права, колегія суддів встановила, що фіксація публічного виконання об'єктів авторського права була здійснена неналежним чином (не уповноваженою особою з огляду на неможливість встановлення особи, яка здійснювала фільмування), відеозапис, поданий на диску для лазерних систем зчитування, не дає можливості достовірно ідентифікувати джерело походження звукових сигналів, у зв'язку з поганою якістю звукового потоку. Зафіксовані звукові сигнали не можуть бути ідентифіковані в якості фонограм, у яких зафіксовані спірні музичні твори.

Враховуючи наведене, Акт № 12/01/15 від 20.01.2015 та відеозапис не є достатніми та допустимими доказами у даній справі, у зв'язку з чим суд позбавлений об'єктивної можливості встановити, чи відеозапис було здійснено комплексно (одночасне поєднання зображення та звукового супроводу), без ознак монтажу (наприклад, без накладення звукового супроводу на візуальне відображення) перед здійсненням його запису на диск, наданий суду в якості доказу.

А за вказаних обставин, неможливо дійти до беззаперечного висновку про використання відповідачем спірних музичних творів шляхом публічного виконання у приміщенні кафе-кондитерській "Реприза", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (нині Велика Васильківська), 26, лише з огляду на подані Організацією докази.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачі в особі Організації не надали належних доказів на підтвердження набуття ними майнових авторських прав на спірні музичні твори, а також факту використання таких музичних творів.

Організація не надала доказів в обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 у даній справі не вбачається.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді належить покласти на скаржника - Приватну організацію "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 у справі № 910/7953/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.08.2018.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

Т.І. Разіна