ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/2650/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Чумака Ю.Я., Пількова К.М., Кушніра І.В., Краснова Є.В.

при секретарі судового засідання - Лихошерст І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 (Головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Михальська Ю.Б.) та на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2017 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Обухівське"

до Обухівської районної державної адміністрації Київської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Фізична особа-підприємець Макосій Наталія Василівна

2. Головне управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання незаконним і скасування розпорядження,

за участю:

позивача: 1) Несвіт В.Б. (член правління), 2) Школьна К.В. (член правління).

третьої особи-1: 1) Костюк В.О. (ордер від 29.01.15), 2) Макосій Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Обухівське» (далі - позивач) звернувшись в суд з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Макосій Наталії Василівни; Головного управління Держгеокадастру у Київській області, просило визнати незаконним і скасувати розпорядження відповідача «Про затвердження проекту приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад" № 365 від 08.12.2015 (далі - розпорядження).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване розпорядження не містить посилання на будь-яку із встановлених статтею 141 Земельного Кодексу України підстав припинення права постійного користування 462,8975 га землі, отже, відповідачем було прийнято рішення без підстав передбачених законодавством України, поза межами повноважень відповідача, з порушенням Конституції України та Земельного кодексу України, чим порушено право позивача на постійне користування землею.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018, у задоволені позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовано тим, що права ПАТ «Обухівське» діями відповідача не порушено. При цьому суди визнали, що спірне розпорядження відповідає приписам земельного законодавства, яке діяло на час його прийняття.

У касаційній скарзі позивач просить вказані судові акти скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Свої вимоги позивач обґрунтовує неправильним застосуванням судами статей 25, 118, 186, 141 Земельного кодексу України не застосуванням статей 1, 4, 22, 25, 26, 27, 29, 79 Закону України "Про землеустрій", не врахуванням правової позиції Верховного Суду України у постанові від 21.02.2011 зі справи №21-3а11 та того, що вказане розпорядження було прийнято всупереч судовій забороні, що свідчить про порушення статті 1291 Конституції України та норми частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Окрім того, позивач вказує, що Проект-2, на основі якого прийняте спірне розпорядження, не відповідає приписам законодавства, зокрема, містить технічне завдання на виконання робіт від 02.12.2013, затверджене не уповноваженою особою.

Також від позивача надійшло клопотання про залучення доказів, котре колегією суддів відхиляється в силу приписів частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи встановлені Господарським процесуальним кодексом України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

За наслідками розгляду даного спору судами встановлено, що 05.05.2007 загальними зборами працівників Радгоспу-комбінату «Обухівський» складено список осіб, які мають право на майнові та земельні паї. 19.05.2007 уточнено список осіб, які мають право на майнові та земельні паї. 05.03.2010 затверджено уточнений список осіб, які мають право на майнові та земельні паї в кількості 839 осіб.

Розпорядженням Обухівської районної держадміністрації Київської області від 28.03.2012 № 385 «Про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравеньської та Нещерівської сільських рад» надано дозвіл на розроблення проекту приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні цього товариства, яке є правонаступником радгосп-комбінату «Обухівський» на підставі статуту ПАТ «Обухівське», згідно з державними актами на право постійного користування землею серії П-БСВ №№003262, 003263, 003264 зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.02.1996 №1, 16.02.1996 №284, від 19.02.1996 №26 відповідно, розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад Обухівського району Київської області.

Пунктом 4 та 7 зазначеного розпорядження передбачено, що розроблений проект приватизації земель подається на розгляд та погодження комісії при Обухівській райдержадміністрації з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність чи користування на території Обухівської міської ради, Козинської селищної ради, Григорівської, Долинянської, Красненської, Щербанівської, Великодимитровицької, Германівської, Деремезнянської, Копачівської, Краснослобідської, Маловільшанської, Нещерівської, Перегонівської, Першотравенської, Підгірцівської, Семенівської, Старобезрадичівської сільських рад (п.4).

Між позивачем та ФОП Макосій Н.В. 28.05.2012 укладено договір на створення (передачу) науково-технічної документації №6-1, відповідно до якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо приватизації земель ПАТ «Обухівське» в адміністративних межах Першотравенської, Нещерівської сільських рад та Обухівської міської ради, Обухівського району Київської області.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації «Про внесення змін до розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації від 28.03.2012 № 385» № 370 від 21.10.2013 пункт 7 розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 385 від 28.03.2012 визнано таким, що втратив чинність.

Рішенням загальних зборів членів Публічного акціонерного товариства «Обухівське», які працюють у товаристві, а також пенсіонерів з їх числа від 30.12.2013 було погоджено проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» на території Нещерівської, Першотравенської сільських та Обухівської міської рад Обухівського району Київської області, що розроблений ФОП Макосій Н.В. на підставі розпоряджень Обухівської РДА №385 від 28.03.2012 та №370 від 21.10.2013 з висновками Управління культури і туризму № 11/1655 від 30.08.2012, ДП «Київлісгосп» №02-735 від 26.09.2012, Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області № 1078 від 1.11.2012, ПАТ «Укртелеком» №01-12/281 від 08.12.2012, Української корпорації «Тваринпром» №531 від 20.09.2012, Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства № 236 від 08.12.2012, охоронні договори на пам'ятки культурної спадщини № 12/16-04, 12/16-05, 12/16-06 від 30.08.2012, з наступними техніко-економічними показниками, визначеними проектом: всього земель ПАТ «Обухівське» згідно державних актів на право постійного користування радгоспу-комбінату «Обухівський» - 5179,5 га; землі, що на момент розроблення проекту перебували в користуванні та власності фізичних та юридичних осіб та які не були враховані при приватизації земель ПАТ «Обухівське» - 1108,91 га; землі, які були об'єктом проекту приватизації земель - 4070,59 га. (з них: сільськогосподарські угіддя (рілля, сіножаті) - 3610,27 га; під господарськими будівлями і дворами - 80,47 га; під господарськими шляхами і прогонами - 34,51 га; ліси та інші лісовкриті площі (в т.ч. полезахисні лісосмуги) - 61,83 га; землі, що використовуються для технічної інфраструктури - 53,37 га; відкритті без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом - 128,60 га; землі водного фонду - 75,01 га; кладовища - 6,87 га; землі історико-культурного призначення - 19,67 га.); загальна площа земель згідно проекту що планується до приватизації становить 3068,73га; землі резервного фонду - 541,54 га (15%).

Також було погоджено розміщення резервного фонду земель (згідно координат до кадастрового плану проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» на території Нещерівської, Першотравенської сільських та Обухівської міської рад Обухівського району Київської області), що включаються до резервного фонду, та затверджено проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» на території Нещерівської, Першотравенської сільських та Обухівської міської рад Обухівського району Київської області.

В подальшому проект приватизації з зазначеними вище техніко-економічними показниками, визначеними проектом, пройшов добровільну первинну державну експертизу в Головному управлінні Держземагентства у Київській області (висновок №1814- 16е від 25.12.2013).

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 08.12.2015 №365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад» було затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське», розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 1 розпорядження), а також встановлено Управлінню Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області зберігати землевпорядну документацію з приватизації в установленому законодавством порядку (пункт 2 розпорядження).

Також судами встановлено, що станом на 26.10.2017 189 пайовиків ПАТ «Обухівське» отримали накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області про передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Обухівської міської ради, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району.

Однак судові рішення підлягають скасуванню виходячи із наступного.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, звертаючись з позовом у даній справі, як підставу позивач зазначив, що він, користуючись своїм правом відповідно до пункту «а» абзацу 1 статті 27 Закону України «Про землеустрій», 28.05.2012 надав ФОП Макосій Н.В. відповідне Завдання на складання проекту землеустрою (Проект-1) відповідно до якого загальна площа земель становила 4215,7004 га, з яких 769,3777 га мала відійти до земель запасу та держрезерву, а 3446,3227 га - площа сільськогосподарських угідь, що підлягала розподілу між працівниками та пенсіонерами ПАТ «Обухівське».

Відповідно до наданого Завдання ФОП Макосій Н.В. було розроблено Проект-1, який позивач 28.11.2012 надав для погодження відповідно до статті 186 та 186-1 Земельного кодексу України (в редакції що була чинна на той час) третій особі-2 супровідним листом № 68 від 18.02.2013.

Проте, Проект-1 не був погоджений третьою особою-2 і всупереч пунктів 5 і 6 Типового положення про комісію з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, затвердженого Постановою КМУ від 23.12.2009 № 1420 (що було чинне на той час), позивачу не був повернений. Листом № 03-15/920 від 27.02.2013 третя особа-2 повідомила позивача про те, що Проект-1 був переданий до Прокуратури Обухівського району Київської області.

13.02.2014 з Довідки 6-зем № 3-22/102, наданої третьою особою-2, позивач дізнався, що на підставі проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» затвердженого Рішенням сесії Районної ради № 428.29.VI від 27.12.2013 в користуванні позивача стало на 462,8975 га землі менше порівняно з Довідкою 6-зем № 03-15/472 від 05.02.2013.

Не погоджуючись із вказаними діями державних органів та органів місцевого самоврядування в Обухівському районі, позивач звернувся до суду за захистом своїх гарантованим законом прав землекористувача, внаслідок чого рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2015 у справі № 911/2149/14, яке було залишено в цій частині без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015, Рішення сесії Обухівської Районної ради № 428.29. VI від 27.12.2013 визнане недійсним.

В ході оскарження Рішення сесії Обухівської Районної ради № 428.29.VI від 27.12.2013 позивач дізнався, що в листопаді-грудні 2013 року ФОП Макосій Н.В. було виготовлено Проект-2 приватизації ПАТ «Обухівське», який на думку позивача не відповідає вимогам землевпорядної документації з тих підстав, що не містить завдання на складання проекту землеустрою всупереч пункту «а» абзацу 2 статті 49 Закону України «Про землеустрій», оскільки, лише замовник землевпорядної документації має право доручити розробнику виконання робіт із землеустрою відповідно до ст. 27 Закону України «Про землеустрій», що позивач не робив, відтак ФОП Макосій Н.В. не мала права розробляти Проект-2 з порушенням загальних вимог до змісту документації із землеустрою, визначених статтею 29 Закону України «Про землеустрій».

Погодження спірним розпорядженням саме Проекту-2 на думку позивача є протиправним, з підстав, на які позивач посилається упродовж всього розгляду даного спору.

Як вказувалось вище, приймаючи оскаржувані судові акти, суди свої висновки мотивували тим, що права позивача діями відповідача не порушуються. При цьому суди визнали, що спірне розпорядження відповідає приписам земельного законодавства, яке діяло на час його прийняття.

Однак такі висновки судів є передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017 судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містила вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Відповідно до вимог статті 84 частини пункту 3 цього Кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом апеляційної інстанції, згідно статті 105 частини 2 пункту 7 вказаного Кодексу, в постанові.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 84 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017 у мотивувальній частині рішення вказуються, зокрема доводи, за якими господарський суд відхилив докази сторін.

Аналогічні приписи містить Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 року N 2147-VIII, котрий набув чинності на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Так стаття 238 названого Кодексу визначає зміст судового рішення, за приписами частини 4 якої у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Пункт 3 частини 1 статті 282 цього ж Кодексу визначає, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Однак ухвалені рішення та постанова у даній справі цим вимогам не відповідають виходячи із наступного.

Звернувшись із позовом у даній справі позивач зазначив, що він, користуючись своїм правом відповідно до пункту «а» абзацу 1 статті 27 Закону України «Про землеустрій», 28.05.2012 надав ФОП Макосій Н.В. відповідне Завдання на складання проекту землеустрою (Проект-1). Відповідно до наданого Завдання ФОП Макосій Н.В. було розроблено Проект-1. В подальшому позивач посилався на те, що спірним розпорядженням було затверджено Проект-2, який він не замовляв, та який на його думку не відповідає вимогам землевпорядної документації з тих підстав, що не містить завдання на складання проекту землеустрою всупереч пункту «а» абзацу 2 статті 49 Закону України «Про землеустрій», оскільки, лише замовник землевпорядної документації має право доручити розробнику виконання робіт із землеустрою відповідно до статті 27 Закону України «Про землеустрій», що позивач не робив.

Спростовуючи такі доводи позивача суд першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у зв'язку із ліквідацією Державного підприємства - радгоспу-комбінату "Обухівське" його право постійного користування земельною ділянкою припинилося в силу положень п."в" статті 141 Земельного кодексу України, і за цих обставин суди дійшли своїх висновків про те, що права позивача не порушено.

Разом з тим висновки судів про те, що у зв'язку із ліквідацією Державного підприємства - радгоспу-комбінату "Обухівське" його право постійного користування земельною ділянкою припинилося, не ґрунтуються на досліджених доказах та суперечать встановленим ним обставинам про те, що позивач є правонаступником радгосп-комбінату «Обухівський».

При цьому таких висновків суди дійшли без урахування правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.02.2011 у справі №21-3а11, відповідно до якої підставою припинення права користування земельною ділянкою може бути виключно ліквідація юридичної особи.

Також, вирішуючи питання про права та обов'язки позивача судами не надано оцінки тій обставині, що хто був ініціатором звернення до відповідача з приводу розробки проекту приватизації земель позивача. Встановивши, що спірне розпорядження відповідача було затверджено за клопотанням Фізичної особи - підприємця Макосій Н.В., суди не дали правової оцінки спірному розпорядженню на предмет того, чи були на момент звернення ФОП Макосій Н.В. з таким клопотанням повноваження у останньої на таке звернення.

Поряд з цим за приписами статті 26 Закону України "Про землеустрій" у редакції від 27.07.2013, що була чинною на час прийняття спірного розпорядження, замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Згідно статті 27 цього Закону замовники документації із землеустрою мають право: а) доручати розробникам виконання робіт із землеустрою; б) встановлювати наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою; в) визначати строк виконання робіт і порядок розгляду документації із землеустрою; г) визначати за погодженням із розробником документації із землеустрою вартість робіт із землеустрою і порядок їх оплати; ґ) виступати власником документації із землеустрою; д) проводити індексацію вартості виконаних робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом; е) здійснювати контроль за виконанням робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом. Замовники документації із землеустрою за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладення з ним договору, якщо інше не передбачено законодавством України. Замовники документації із землеустрою зобов'язані: а) виконувати всі умови договору, а в разі невиконання або неналежного виконання нести відповідальність, передбачену договором і законом; б) надавати вихідну документацію, необхідну для виконання робіт із землеустрою; в) проводити відповідно до закону на конкурсній основі відбір розробників документації із землеустрою, що розробляється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; г) прийняти виконані роботи та оплатити їх.

При цьому стаття 29 цього ж Закону у цій же редакції визначала загальні вимоги до змісту документації із землеустрою. Так за приписами названої статті документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов'язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Як слідує з тексту оскаржуваних судових актів, позивач упродовж всього розгляду даного спору вказував, що в ході оскарження Рішення сесії Обухівської Районної ради № 428.29.VI від 27.12.2013 позивач дізнався, що в листопаді-грудні 2013 року ФОП Макосій Н.В. було виготовлено Проект-2 приватизації ПАТ «Обухівське», який на думку позивача не відповідає вимогам землевпорядної документації з тих підстав, що не містить завдання на складання проекту землеустрою всупереч наведеним положенням Закону України «Про землеустрій», оскільки, лише замовник землевпорядної документації має право доручити розробнику виконання робіт із землеустрою відповідно до статті 27 Закону України «Про землеустрій», що позивач не робив, відтак ФОП Макосій не мала права розробляти Проект-2 з порушенням загальних вимог до змісту документації із землеустрою, визначених статтею 29 Закону України «Про землеустрій».

Позивач зазначав, що Проект-2 містить технічне завдання на виконання робіт від 02.12.2013, затверджене Головою зборів ОСОБА_10, який не мав таких повноважень, оскільки не є замовником Землевпорядної документації і не може ним бути, тому що відповідно до абзацу 1 статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути лише органи державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, ким ОСОБА_10 не є і не був.

У зв'язку з чим, позивач стверджував про те, що Проект-2 не може вважатися Документацією із землеустрою, оскільки, стаття 1 Закону України «Про землеустрій» визначає, що документація із землеустрою (землевпорядна документація) це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали.

Оскільки ці доводи позивача, покладені в основу його правової позиції також не отримали належної правової оцінки, визнати обґрунтованими рішення та постанову у справі не можна, а висновки судів про те, що права позивача не порушено, є передчасними.

Поряд з цим судами не дано правової оцінки проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», погодженому Рішенням загальних зборів членів Публічного акціонерного товариства «Обухівське», які працюють у товаристві, а також пенсіонерів з їх числа від 30.12.2013, залишилось недослідженим та обставина, чи відповідає проект приватизації земель, який був затверджений спірним розпорядженням, проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», погодженому Рішенням загальних зборів членів Публічного акціонерного товариства «Обухівське», які працюють у товаристві, а також пенсіонерів з їх числа від 30.12.2013, у тому числі техніко-економічним показникам та кадастровому плану земель і земель резервного фонду, їх координатам, погодженими зборами членів Публічного акціонерного товариства «Обухівське», які працюють у позивача, а також пенсіонерів з їх числа.

Із оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами не досліджено схему земельної ділянки щодо тих земельних ділянок, які підлягають приватизації.

Також поза межами судового дослідження залишився протокол розпаювання земельних ділянок в розрізі того для яких саме категорій осіб яка кількість земельних ділянок виділено та чи виділені такі в натурі, тобто з визначенням меж цих земельних ділянок.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, рішення та постанова у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення обставин, що мають вирішальне значення для правильного розгляду даного спору.

Відтак аргументи касаційної скарги щодо неповноти розгляду даного спору знайшли своє підтвердження.

Від представника третьої особи-1 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі положень частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом даної норми суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У даному випадку колегія суддів із врахуванням вище наведеного не вбачає таких підстав позаяк не вважає, що справа містить виключну правову проблему і передача даної справи необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Разом з тим, від представника третьої особи-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду у схожих за суб'єктним складом справах №911/4144/16 і №911/4111/16 оспорювання відповідного рішення суб'єкта владних повноважень фактично є оспорюванням цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень, а отже на думку заявника дана справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки фізичних осіб.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Стаття 20 цього ж Кодексу визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Відтак, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини. З цією метою слід аналізувати предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог.

Разом з тим, предметом даного спору є вимога позивача - Публічного акціонерного товариства "Обухівське", до відповідача - Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Макосій Наталії Василівни, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання незаконним і скасування розпорядження.

Слід зазначити, що з оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що у судовому засіданні 27.03.2018 представник третьої особи - ФОП Макосій Н.В. заявив усне клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 запропоновано третій особі - ФОП Макосій Н.В. сформувати у письмовій формі своє клопотання щодо залучення у справі № 911/2650/17 третіх осіб, в строк до 03.04.2018. Однак, як слідує з тексту вказаного судового акта, вказане клопотання задоволено не було.

Отже в даній справі фізичні особи не були учасниками судового процесу.

При цьому судами повно всебічно та об'єктивно не встановлено чиїх саме прав та інтересів стосується спірне розпорядження.

З урахуванням встановлених судами обставин справи на даний момент не вбачається, що даний спір не може бути вирішено у порядку господарського судочинства, а відтак не вбачається, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

Отже спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Щодо правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справах №911/4144/16 і №911/4111/16, то дані справи стосувались іншого суб'єктного складу і ухвалою Касаційного господарського суду від 19.07.2018 справа № 911/4061/16 щодо висвітленої у вказаних вище справах правової проблеми суб'єктної юрисдикції передана на розгляд Великої Палати з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на викладене суд відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід дослідити наявні у справі докази, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до приписів статті 129 частини 4 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду касаційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду касаційної скарги є передчасним.

Керуючись статтями 301, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" задовольнити частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 та рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2017 у справі №911/2650/17, скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Ю.Я. Чумак

К.М. Пільков

Судді І.В. Кушнір

Є.В.Краснов