ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"15" серпня 2018 р. Справа № 903/644/16

Суддя Кравчук А.М., за участю секретаря судового засідання Легерко В.Б., розглянувши скаргу

ОСОБА_1 міського центру зайнятості

на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області

по справі №903/644/16

за позовом Першого заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради

до відповідачів:

1) ОСОБА_1 міського голови, м. Луцьк,

2) Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, м. Луцьк

3) ОСОБА_1 міського центру зайнятості, м. Луцьк

про скасування розпорядження та частково рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради народних депутатів

За участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_2, дов. №б/н від 14.08.2018 року

у судовому засіданні взяв участь прокурор відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_3, посв. №036292 від 12.11.2015 року

встановив: 24.05.2018 року до господарського суду Волинської області надійшла скарга від ОСОБА_1 міського центру зайнятості на постанову про накладення штрафу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26.04.2018 року, в якій скаржник просить визнати незаконною та скасувати зазначену постанову.

Ухвалою суду від 25.05.2018 року скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 04.06.2018 року о 12 год. 00 хв.

Відділ примусового виконання рішень у поясненнях №04-35 від 01.06.2018 року у задоволенні скарги просить відмовити, оскільки, ухвалою господарського суду від 28.12.2017 року, залишеною в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року, скаргу ОСОБА_1 міського центру зайнятості на постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2017 року залишено без задоволення. Постанова про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. винесена відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з невиконанням рішення суду.

01.06.2018 року на адресу господарського суду Волинської області надійшла ухвала Верховного Суду від 29.05.2018 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 міського центру зайнятості на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року та здійснення перегляду зазначених судових рішень у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребування з господарського суду Волинської області матеріалів справи № 903/644/16.

Ухвалою суду від 04.06.2018 року провадження у справі зупинено до перегляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 міського центру зайнятості на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року та повернення матеріалів справи до господарського суду Волинської області.

У зв'язку з поверненням матеріалів справи ухвалою суду від 06.08.2018 року провадження у справі поновлено, розгляд скарги призначено на 15.08.2018 року. Попереджено сторони, що неявка боржників, стягувача чи представника Державної виконавчої служби у судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

ОСОБА_1 міський центр зайнятості у поясненнях № 1875/18 від 10.08.2018 року вважає дії головного державного виконавця щодо винесення постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, ним вжито всіх можливих і належних заходів для своєчасного та повного виконання судового рішення. Рішення суду не виконано з незалежних від них причин. Постанова винесена з порушенням строку, оскільки, встановлений 10-ти денний строк для добровільного виконання рішення сплив ще 18.12.2017 року.

Прокурор у судовому засіданні 15.08.2018 року скаргу заперечив. Вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є законними, а постанова такою, що винесена відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

У судовому засіданні 15.08.2018 року представник заявника скаргу підтримав з підстав, викладених у поясненнях.

Представники відділу ОСОБА_1 міської ради, примусового виконання рішень, ОСОБА_1 міського голови, виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради у судове засідання не з'явились, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №364 від 13.08.2018 року, №402 від 13.08.2018 року, № 194 від 13.08.2018 року, №330 від 13.08.2018 року.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце розгляду скарги, передбачені ГПК України строки її розгляду, попередження ухвалою суду від 06.08.2018 року про наслідки неявки в судове засідання, можливість ознайомлення з інформацією по справі на сторінці суду в мережі інтернет, право на розгляд справи впродовж розумного строку в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, додаткове повідомлення про розгляду скарги ДВС засобами електронного зв'язку, суд вважає за можливе розглядати скаргу за наявними у справі доказами.

Згідно ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч.2 ст.342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2016 року по справі № 903/644/16 затверджено мирову угоду, укладену сторонами 07.11.2016 року; провадження у справі припинено.

Зазначено, що ухвала є виконавчим документом, який набирає законної сили з 07.11.2016 року і дійсний для предявлення до 07.11.2019 року; стягувачем за виконавчим документом є ОСОБА_1 міська рада (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ); боржником ОСОБА_1 міський центр зайнятості (м. Луцьк, вул. Ярощука, 2, ).

Згідно з п. 2.1. мирової угоди позивач зобов'язується забезпечити (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача - 3 для розміщення ОСОБА_1 міського центру зайнятості. Під аналогічним приміщенням сторони розуміють - приміщення аналогічне по технічних характеристиках, в тому числі площі, транспортній доступності і т.п.

Відповідно до п. 2.2. ухвали відповідач 3 (скаржник) зобов'язувався передати приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку позивачу на підставі акту прийому-передачі, протягом одного року з дня набрання чинності мировою угодою. Ухвала набрала законної сили 07.11.2016 року.

Відповідно до умов п. 2.6. мирової угоди, вона набрала чинності з 07 листопада 2016 року.

Отже, строк виконання зобовязань ОСОБА_1 міського центру зайнятості в частині передачі приміщення до 07.11.2017 року.

29.11.2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за заявою ОСОБА_1 міської ради відкрито виконавче провадження №55270495.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 міський центр зайнятості зобовязано передати ОСОБА_1 міській раді приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку протягом 10 робочих днів.

26.04.2018 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн. 00 коп. за невиконання рішення суду відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює судове рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим для осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов'язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами і мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. (ч.1, ч.3 ст.327 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

ОСОБА_1 міський центр зайнятості неодноразово звертався до суду зі скаргою на дії ВПВР УДВС ГТУЮ щодо відкриття виконавчого провадження, заявою про відстрочку виконання ухвали, проте, ухвалою господарського суду Волинської області від 28.12.2017 року, залишеною без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року (т.2, а. с. 89-95), Верховного Суду від 03.07.2018 року (т.3 а. с. 125-136) відмовлено у задоволенні скарги. Ухвалою від 12.02.2018 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року (т. 2 а. с. 81-87) у задоволенні заяви про відстрочку виконання ухвали відмовлено. У відкритті касаційного провадження відмовлено ухвалою Верховного Суду від 25.04.2018 року (т. 2 а. с. 108-110).

Рівненський апеляційний господарський суд у постанові від 20.03.2018 року (т.2 а. с. 89-95), залишаючи без змін ухвалу господарського суду від 28.12.2017 року зазначив, що обов`язок позивача, передбачений п. 2.1. мирової угоди щодо забезпечення (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача-3 не кореспондується із обов`язком відповідача-3, передбаченим п. 2.2. мирової угоди щодо передачі позивачу приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку. Таким чином, сторони самостійно мають відповідати за своїми зобов`язаннями, взятими за умовами мирової угоди, а доводи заявника про те, що ним з вини позивача не виконано умови мирової угоди є безпідставними, оскільки суду не надано доказів, що позивачем створювались відповідачу-3 перешкоди у виконанні її умов. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач вчиняв дії щодо сприяння у забезпеченні приміщенням відповідача-3.

Верховний Суд погодився з таким висновком РАГС, залишаючи постанову без змін постановою від 03.07.2018 року ( т. 3 а. с 125-126).

У відповідності до ч. 1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту наведених норм вбачається, що винесення постанови про накладення штрафу у разі невиконання рішення є обов'язком державного виконавця.

Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року, державним виконавцем було зазначено про необхідність виконання боржником рішення у 10-денний строк.

Скаржником при цьому не надано доказів, які б свідчили про виконання ним рішення суду, що вказує на те, що дії державного виконавця з винесення постанови про накладення штрафу відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання скаржника про винесення постанови з пропуском строку є необґрунтованими, оскільки, рішення суду не виконане на день розгляду скарги, ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений обов'язок державного виконавця щодо перевірки виконання рішення суду боржником. Строк для винесення постанови про накладення штрафу не встановлений.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу ВП №55270495 від 26.04.2018 року винесена відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця, право заявника порушено не було, тому скарга про визнання незаконною та скасування постанови про накладенню штрафу від 26.04.2018 року задоволенню не підлягає.

Матеріали справи не містять доказів виконання скаржником ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016 року у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк. Суд відхиляє доводи скаржника щодо об'єктивних причин неможливості виконати ухвалу суду - невиконанням ОСОБА_1 міською радою своїх зобов'язань по пошуку приміщення, оскільки, як вбачається з листа-відповіді від 27.01.2017 року №11-24/498 приміщення були запропоновані.

Посилання ОСОБА_1 міського центру зайнятості на постанову Верховного Суду у справі №21-1907а16 від 22.11.2016 року та відсутність на 2018 рік статті фінансування для виконання рішення суду є безпідставним, оскільки, зазначена постанова стосується невиконання рішення суду про стягнення коштів, як зазначає скаржник у поясненнях №1875/18 від 10.08.2018 року, строк для добровільного виконання рішення суду сплив ще 18.12.2017 року, ухвала суду про затвердження мирової угоди набрала чинності ще 07.11.2016 року. Скаржник мав достатньо часу для виконання рішення суду.

У рішенні Єропейського суду з прав людини від 26.07.2012 року у справі №38773/05 (Савіцький проти України) зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок".

Відповідно до ч. 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 3, 12, 234-235, 255, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 міського центру зайнятості на постанову про накладення штрафу відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч.1 ст. 235 ГПК України.

Повний текс ухвали підписано 17.08.2018 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук