ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.08.2018 Справа № 905/917/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт до відповідача 1 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відповідача 2 Іллінівської сільської ради Костянтинівського району про визнання права постійного користування земельною ділянкою, надання дозволу на розроблення технічної документації, -

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1,;

від відповідача 1 не зявились;

від відповідача 2 не зявились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відповідача 2 Іллінівської сільської ради Костянтинівського району про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Сортове насіння Еліт зазначив, що Позивач має на праві постійного користування земельну ділянку сількогосподарського призначення площею 317,0 га відповідно до державного акту серії Б №003245 від 1990 року, яким надано у постійне користування вказану земельну ділянку сількогосподарського призначення площею 317,0 га Костянтинівському міжгосподарському сортосеменоводчому підприємству. Вказаним актом було оформлено право Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства на безстрокове право користування цією земельною ділянкою.

В період з 1990 р. по 2011 р. проводилось ряд реорганізацій Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства внаслідок чого вся сукупність його прав та обовязків перейшла до ТОВ Сортове насіння Еліт. При цьому ТОВ Сортове насіння Еліт не зобовязано проводити переоформлення цього права, з урахуванням того, що це право було зареєстровано в порядку, передбаченому законодавством, чинним у 1990 році, а здійснення державними органами перешкод у користуванні такою земельною ділянкою через не оформлення права на цю ділянку у порядку, що діє станом на теперішній час, є протиправними.

Проте, територіальним органом Держгеокадастру неодноразово складалися на позивача приписи про усунення начебто вчинених останнім порушень земельного законодавства та виставлялись розрахунки заподіяної шкоди, які скасовані постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/3065/17-а від 27.11.2017.

Також Іллінівською сільською радою (Відповідач 2) подано позов про відшкодування шкоди, завданої злочином через користуванням земельною ділянкою державної форми власності без правовстановлюючих документів.

Позивач вимушений постійно захищати своє право користування, зокрема, і шляхом звернення до судів. З метою уникнення подальших перепон у користуванні земельною ділянкою позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.05.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/917/18. Підготовче судове засідання призначено на 18.06.2018.

18.06.2018 від представника позивача, через канцелярію господарського суду Донецької області, надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, в якому позивач просить суд визнати за ТОВ Сортове насіння Еліт право постійного користування земельною ділянкою та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надати Товариству з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 317,0 га.

У відзиві на позов від 18.06.2018 Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області проти позову заперечує, оскільки Державним актом на право постійного користування серії Б№003245 від 1990, оформлено право на безстрокове право користування земельною ділянкою загальною площею 317 га Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства. У позовній заяві позивач вказує на те що ТОВ «Сортове насіння Еліт» є правонаступником ВАТ «Сортове насіння», що в свою чергу було правонаступником малого підприємства «Сортове насіння», що в свою чергу є правонаступником Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства.

Рішенням виконкому Костянтинівської районної ОСОБА_2 народних депутатів Донецької області від 16.06.1991 №129 за результатами розгляду клопотання трудового колективу Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства останнє реорганізовано в мале підприємство Сортове насіння, яке зареєстровано тим же рішенням. Тобто момент першої реорганізації підприємства є саме 16.06.1991.

За рішенням Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року по справі N 1-7/99І «за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів)» Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Тобто питання реорганізації юридичної особи вирішується із застосуванням законодавства яке діяло на момент виникнення право відношень.

Таким чином, на земельні правовідносини, повязані з припиненням в 1991 році права користування земельною ділянкою поширюється дія ст.ст. 22, 23, 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, перехід до правонаступника реорганізованого підприємства майнових прав і обовязків останнього не породжує автоматичний перехід до новоствореного підприємства права користування земельною ділянкою, яка була відведена правопопереднику.

Земельний кодекс України від 18.12.1990 та Земельний кодекс України в редакції від 25.10.2001 не передбачають жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів.

Статтею 37 Цивільного кодексу УРСР (у редакції на 16.06.1991) і статтею 34 Закону України "Про підприємства на Україні" (у редакції на 16.06.1991) встановлено, що юридична особа припиняє свою діяльність шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, приєднання, розподілу, виділення, перетворення).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (у редакції на 16.06.1991), право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства.

Відповідач-1 вважає, що Мале підприємство «Сортове насіння» на момент створення вже втратило право користування земельною ділянкою, перехід до правонаступника реорганізованого підприємства майнових прав і обовязків останнього не породжує автоматичний перехід до новоствореного підприємства права користування земельною ділянкою, яка була відведена право попереднику, тому впевнений, що Товариство з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт не має підстав на право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Щодо вимоги позивача зобовязати ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надати Товариству з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 317,0 га., то відповідач вважає, що зазначений спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки ГУ Держгеокадастру у Донецькій області діє в ньому як субєкт владних повноважень.

Заявою від 25.06.2018 Іллінівської сільської ради Костянтинівського району (відповідач 2) просила розглядати справу №905/917/18 без участі її представника.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.07.2018 закрито підготовче провадження у справі №905/917/18 та призначено розгляд справи по суті на 15.08.2018.

03.08.2018 на електронну адресу суду надійшло клопотання ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про відкладення судового засідання по розгляду справи по суті на іншу дату, у звязку з відсутністю фінансування на відрядження та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Частиною 2 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

За приписами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обовязковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Усі процесуальні документи, які надаються до суду електронною поштою повинні бути скріпленні електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Проте, вказаний електронний документ не має електронного цифрового підпису особи, яка її підписала, як то вимагає чинне законодавство.

Отже, приймаючи до уваги, що електронний документ (заява б/н від 03.08.2018) не відповідає вимогам вказаних норм закону, таке звернення не підлягає оцінки судом в порядку Господарського процесуального законодавства України та залишається без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача 1, 2 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що державним актом на право постійного користування землею серії Б №003245 від 1990 року, виданим на виконання рішення Донецького облвиконкома від 24.08.1988 №301/4, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право користування землею № 156, оформлено право Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства на безстрокове право користування земельною ділянкою загальною площею 317 га (а.с.33-35).

Рішенням виконкому Костянтинівської районної ОСОБА_2 народних депутатів Донецької області від 19.06.1991 №129 за результатами розгляду клопотання трудового колективу Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства, останнє реорганізовано в мале підприємство Сортове насіння, яке зареєстровано тим же рішенням (а.с.36).

Установчим договором від 15.10.1996, посвідченим приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №6051, мале підприємство «Сортове насіння» реорганізовано у Відкрите акціонерне товариство Сортове насіння (а.с.44-48).

В подальшому, згідно п. 2 протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Сортове насіння» від 27.12.2010 р., шляхом перетворення ВАТ «Сортове насіння» створене ТОВ «Сортове насіння Еліт» (а.с.40-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

Аналогічне було визначено положеннями Цивільного кодексу Української РСР, що діяв з 18.07.1963 по день набрання чинності Цивільним кодексом України 01.01.2004.

Згідно зі ст. 108 Цивільним кодексом України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Сортове насіння Еліт» є правонаступником Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як закріплено у ч. 1 ст. 141 цього Кодексу підставами припинення права користування земельною ділянкою є, крім інших, припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Наведені приписи слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний суд України в постанові № 21-3а11 від 21 лютого 2011 року.

Таким чином, всі майнові права Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства, у тому числі і право користування земельною ділянкою, перейшли до його правонаступника - ТОВ «Сортове насіння Еліт».

Разом із цим суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Пунктом 6 розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У той же час, положення пункту 6 розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України визнано Рішенням Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22.09.2005 р. такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Тому доводи відповідача про те, що ТОВ Сортове насіння Еліт не має підстав на право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою є помилковими, такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Таким чином суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сортове насіння Еліт» здійснює користування земельною ділянкою площею 317,0 га на підставі державного акту на право користування землею В№003245 (а.с.33-35), що є належним правовстановлюючим документом, а отже правомірно та на законних підставах.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У судовому засіданні встановлено, що у справі № 805/3065/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сортове насіння Еліт» до Головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Костянтинівському, Ясинуватському районах, у м. Авдіївці та м. Торецьку управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання незаконними дій інспектора, приписів і розрахунків та їх скасування, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27.11.2017, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 року та набрала законної сили, суди встановивши всі обставини справи дійшли висновку, що ТОВ «Сортове насіння «Еліт» є правонаступником Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства та набуло усіх прав останнього, та здійснює користування земельною ділянкою площею 317,0 га на підставі державного акту на право користування землею В№003245, що є належним правовстановлюючим документом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сортове насіння Еліт» здійснює користування земельною ділянкою площею 317,0 га на підставі державного акту на право користування землею В№003245, що є належним правовстановлюючим документом, а отже правомірно та на законних підставах, тому позовні вимоги визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт право постійного користування земельною ділянкою площею 317,0 га, наданого державним актом на право постійного користування землею серії Б №003245 від 1990 року, виданого на виконання рішення Донецького облвиконкому від 24.08.1988 №301/4, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право користування землею під №156 є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобовязати ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надати Товариству з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 317,0 га визначеної державним актом на право постійного користування землею серії Б №003245 від 1990 року, суд зазначає наступне.

ТОВ Сортове насіння Еліт виступаючи правонаступником Константинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства, правомірно і на законних підставах набуло права на постійне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 317,0 га відповідно до державного акту серії Б №003245 від 1990 року.

При цьому ТОВ Сортове насіння Еліт не зобовязано проводити переоформлення цього права, з урахуванням того, що це право було зареєстровано в порядку, передбаченому законодавством, чинним у 1990 році, а здійснення державними органами перешкод у користуванні такою земельною ділянкою через неоформлення права на цю ділянку у порядку, що діє станом на теперішній час, є протиправними.

Проте, територіальним органом Держгеокадастру складалися на позивача приписи про усунення порушень земельного законодавства та відшкодування заподіяної шкоди, які скасовані постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/3065/17-а від 27.11.2017.

Також, Іллінівською сільською радою (Відповідач 2) подано позов про відшкодування шкоди, завданої злочином через користуванням земельною ділянкою державної форми власності без правовстановлюючих документів.

Тому, позивач був вимушений захищати своє право користування, зокрема, і шляхом звернення до судів.

З метою уникнення подальших перепон у користуванні земельною ділянкою позивач має на меті зареєструвати за собою право постійного користування нею.

03.05.2018 Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.71).

31.05.2018 ГУ Держгеокадастру листом повідомило Позивача про те, що ТОВ «Сортове насіння Еліт» не надало копії державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, та документи, що підтверджують те, що ТОВ «Сортове насіння Еліт» є правонаступником Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства, а також графічних матеріалів з зазначенням меж бажаної земельної ділянки та статутних і реєстраційних документів ТОВ «Сортове насіння Еліт». Крім того, Відповідач 1 запропонував позивачу розглянути можливість оформлення права оренди на зазначену земельну ділянку враховуючи п.6 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу (а.с.71).

Позивач вважає, що лист від 31.05.2018 є саме відмовою в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у звязку з чим звернувся до суду з вказаною вимогою.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 Земельного кодексу України.

Згідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.123 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Згідно до абз. 1 п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Акт на право користування земельною ділянкою площею 317,0 га серії Б №003245 від 1990 року свідчить про те, що спірна земельна ділянка є сформованою.

Отже, у цьому випадку Закон не вимагає від заявника додаткових документів до заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того, у судовому засіданні, внаслідок пояснень представників позивача та відповідача-1 встановлено, що копія державного акту серії Б №003245 від 1990 року на право постійного користування земельною ділянкою, документи що підтверджують те, що ТОВ «Сортове насіння Еліт» є правонаступником Костянтинівського міжгосподарського сортосеменоводчого підприємства, а також графічні матеріалів з зазначенням меж земельної ділянки, статутні і реєстраційні документ ТОВ «Сортове насіння Еліт» неодноразово надавалися ГУ Держгеокадастру у Донецькій області на вимогу цього Управління під час та для проведення перевірок.

Представником відповідача-1 факт наявності (на час звернення позивача з листом від 03.05.2018) в Головному Управлінні Держгеокадастру документів зазначених в листі від 31.05.2018 не спростований та не заперечувався.

Таким чином, у відповідності до ч.3 ст.123 Земельного Кодексу України відповідач може прийняти рішення про відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою тільки з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації тощо.

Головне Управлінні Держгеокадастру в Донецькій області фактично відмовляючи позивачу у наданні дозволу листом від 31.05.2018, не вказала жодної з причин відмови, передбачених ч.3 ст.123 ЗК України (невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку), на підставі якої прийняте вказане негативне рішення.

Суд не приймає доводи відповідача-1, що підставою для відмови в наданні дозволу є відсутність у ТОВ Сортове насіння Еліт підстав на право постійного користування спірною земельною ділянкою та неподання разом із клопотання документів передбачених ч.2 статті 123 Земельного кодексу України, оскільки факт правомірності користування цією ділянкою та наявність зазначених документів в розпорядженні ГУ Держгеокадастру встановлено судом.

При цьому, отримання дозволу на розробку на розробку технічної документації із землеустрою не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про незаконність відмови відповідача в наданні такого дозволу.

При цьому суд не приймає доводи відповідача-1, що він не відмовляв позивачу у наданні дозволу, а роз'яснив йому про необхідність усунути недоліки. Суд зазначає, що лист від 31.05.2018 року є саме відмовою в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, оскільки статтею 123 ЗК України не передбачено надання проміжних відповідей або роз'яснень зацікавленій особі при отриманні клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, а визначено повноваження - або надати дозвіл, або надати мотивовану відмову у його наданні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача зобовязати ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надати ТОВ Сортове насіння Еліт дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 317,0 га, визначеної державним актом на право постійного користування землею серії Б №003245 від 1990 року є правомірними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо предметної юрисдикції справи у спорі в частині зобовязати ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надати ТОВ Сортове насіння Еліт дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, то суд зазначає наступне.

У відзиві на позов представник ГУ Держгеокадастру просив відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки вважає, що спір в цій частині фактично виник між позивачем та субєктом владних повноважень, тобто стосується публічно-правових відносин та не має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства визначала справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до пунктів 1,2 частини першої статті 4 КАС України, (ч.) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; (2) публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З установлених судом обставин справи вбачається, що позивач, як особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звернувся до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на його розробку, проте отримав від відповідача 1 відмову.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що внаслідок допущення ГУ Держгеокадастру протиправної бездіяльності, ТОВ Сортове насіння Еліт позбавлене можливості оформити право постійного користування земельною ділянкою площею 317,0 га (яка визначена державним актом на право постійного користування землею серії Б №003245 від 1990 року), тому цей спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.

Висновки господарського суду щодо розгляду цього спору в порядку господарського судочинства узгоджуються з правовою позицією викладеною в Постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 802/233/16-а Провадження № 11-290апп18.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідачі не надали господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача в повному обсязі, отже позовні вимоги ТОВ Сортове насіння Еліт до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та Іллінівської сільської ради Костянтинівського району про визнання права постійного користування земельною ділянкою та до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою - підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та на Іллінівську сільську раду Костянтинівського району в рівних частинах.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт до відповідача 1 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відповідача 2 Іллінівської сільської ради Костянтинівського району про визнання права постійного користування земельною ділянкою,надання дозволу на розроблення технічної документації задовольнити повністю.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт (85183, Донецька обл.., Костянтинівський район, с.Стара Миколаївка, вул.. Садова, 1-Б, ) право постійного користування земельною ділянкою площею 317,0 га, наданого державним актом на право постійного користування землею серіїї Б № 003245 від 1990 року, виданого на виконання рішення Донецького облвиконкома від 24.08.1988 № 301/4, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право користування землею під № 156.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надати Товариству з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт (85183, Донецька обл.., Костянтинівський район, с.Стара Миколаївка, вул.. Садова, 1-Б, ) дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 317,0 га.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (85102, м.Костянтинівка, вул.. Європейська, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт (85183, Донецька обл.., Костянтинівський район, с.Стара Миколаївка, вул.. Садова, 1-Б, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Стягнути з Іллінівської сільської ради Костянтинівського району (85143, Донецька обл.., Костянтинівський район, с. Іллінівка, вул.. Адміністративна, 42/3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сортове насіння Еліт (85183, Донецька обл.., Костянтинівський район, с.Стара Миколаївка, вул.. Садова, 1-Б, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 15 серпня 2018 року.

Повний текст рішення буде складено та підписано 20 серпня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов