ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2018 року м.Дніпро Справа № 904/111/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.О.(доповідач),

Судді: Широбокова Л.П., Дармін М.О.,

Секретар судового засідання Мацекос І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат

представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.18р. у справі №904/111/18 (суддя Петренко Н.Е.), повний текст складено 29.05.2018р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 186 048,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.18р. у справі №904/111/18 в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням, звернувся до Дніпропетрвоського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене вище рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник послався на підписаний сторонами 31.12.2015р. акт звірки розрахунків, який свідчить про існування заборгованості відповідача перед позивачем та про визнання відповідачем свого боргу. Таким чином, відбулось переривання строку позовної давності, а тому посилання господарського суду на пропуск позивачем строку позовної давності є необгрунтованим.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач у відзиві вказує, що твердження позивача про помилковість розрахунку строку позовної давності є безпідставним.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази направлення на адресу відповідача ухвал про час та місце розгляду справи, які повернулись на адресу суду неотриманими з поміткою Укрпошти «За закінченням встановленого строку зберігання», колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

Судова колегія, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2014 між позивачем і відповідачем було укладено договір № 05-1/855 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача колеса кранові та інші матеріали (далі - товар), у кількості та номенклатурі наведеними у відповідних Специфікаціях, а відповідач зобовязався прийняти і оплатити товар на умовах вказаного Договору.

Згідно Специфікації № 1 до Договору № 05-1/855 від 01.10.2014 відповідачу передано наступний товар: колесо холосте 500х160 2-4285 у кількості 8 одиниць на суму 88 920,00 грн. та колесо приводне конічне 07.41.05.034 у кількості 8 одиниць на суму 66 120,00 грн.

Загальна сума поставки згідно Специфікації № 1 складає 186 048,00 грн.

Згідно п. 2.3 Договору розрахунок Покупця з Постачальником проводиться на підставі рахунків Постачальника у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника: 100% вартості партії Товару відповідно Специфікації на протязі 30 календарних днів від дати поставки такої партії Товару Покупцю (якщо інший термін платежу не узгоджений сторонами у відповідній специфікації).

Товар відповідно до Специфікації №1 був поставлений та отриманий Покупцем двома партіями 12.11.2014 та 28.11.2014, про що свідчать:

- товарно-транспортна накладна № НОМЕР_1 від 12.11.2014 (колесо повідне конічне, ціною з ПДВ 79 344,00 грн.);

- товарно-транспортна накладна № НОМЕР_2 від 28.11.2014 (колесо холосте 500х160 2-4285, ціною з ПДВ 106 704,00 грн.);

- видаткова накладна № РН-0000199 від 12.11.2014 (колесо повідне конічне, ціною з ПДВ 79 344,00 грн.;

- видаткова накладна № РН-0000213 від 28.11.2014 (колесо повідне конічне, ціною з ПДВ 106 704,00 грн..

Зазначені вище видаткові накладні були надіслані на адресу відповідача для підписання та належного оформлення, однак на адресу позивача не повернулися.

Згідно п. 2.3. Договору позивачем виставлено до оплати відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000299 від 11.11.2014 на загальну суму з урахуванням ПДВ 186048,00 грн.

Вказуючи, що відповідач за поставлений товар не розрахуавався належним чином, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 186048,00 грн.

Відмовляючи в задоволені позову, господарський суд виходив з того, що строк позовної давності для подання вказаного позову сплив 12.12.2017 та 28.12.2017, тоді як позивач звернувся до суду лише 10.01.2018.

Колегія суддів рішення в частині відмови в задоволенні позову вважає частково неправомірним, враховуючи наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач розрахувався за товар на розрахунковий рахунок в ПАТ «Актабанк», який начебто належить позивачу. Але, як вбачається з умов договору, видаткових накладних та рахунку-фактури № СФ-0000299 від 11.11.2014р. позивач визначив що оплату по договору №05-1/855 від 01.10.2014р. необхідно здійснити на розрахунковий рахунок, який знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, матеріалами справи підтверджуються, що позивач належним чином з відповідачем за поставлений товар на загальну суму 186048,00грн. не розрахувався, перерахувавши борг за поставлений товар не на вказаний позивачем рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», а тому умови договору по оплаті за поставлений товар господарським судом обгрунтовано визнано невиконаними.

Разом з тим, відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції було подано заяву про застосування до спірної заборгованості строків позовної давності.

Відповідно до приписів ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 цього Кодексу), а щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік (ст.258 цього Кодексу).

За правилами ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Виходячи з встановлених на підставі дослідження умов договору про порядок оплати за поставлений товар та наданих наданих позивачем товарно-транспортних накладних № від 12.11.2014, № від 28.11.2014 (а.с.13-16) та видаткових накладних №РН-0000199 від 12.11.2014, №РН-0000213 від 28.11.2014 (а.с.17-18) поставка товару відбулася 12.11.2014 та 28.11.2014.

Розрахунок за поставлений товар, згідно пункту 2.3. Договору, проводиться на протязі 30 календарних днів від дати поставки партії товару, а саме: до 12.12.2014 та 28.12.2014

Як правильно встановлено судом першої інстанції, строк позовної давності по товарно-транспортній накладній № від 12.11.2014р. на суму 79344,00грн. скінчився 12.12.2014р.

Разом з тим, що стосується строку позовної давності по товарно-транспортній накладній № від 28.11.2014 на суму 106704,00грн., колегія суддів встановила наступне.

Частиною 1 статті 264 ЦК України унормовано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частиною третьою цієї статті встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, матеріалами справи підтверджується, що сторонами було складено, підписано та скріплено печатками акт звірки розрахунків, з якого вбачається, що заборгованість в розмірі 106704,00грн. стосується саме заборгованості за рахунком-фактурою № СФ-0000299.

Згідно вказаного акту заборгованість відповідача перед позивачем на 01.01.2015р. становить 106704,00грн.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу; до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір (п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З урахуванням положень ст. 264 ЦК України, підписання акту звірки є дією, яка свідчить про визнання відповідачем боргу та є підставою для переривання перебігу позовної давності.

На момент складення вищевказаного акту звірки трирічна позовна давність не спливла. Отже, після переривання 01.01.2015р., перебіг позовної давності почався заново та на момент пред'явлення позову трирічна позовна давність не сплила.

Таким чином, висновок господарського суду про застосування строку позовної давності по товарно-транспортній накладній № від 28.11.2014 на суму 106704,00грн.є необгрунтованим, а тому оскаржуване рішення в частині відмови в позові в сумі 106704,00грн. підлягає скасування, а позов в цій частині задоволенню.

Судові витрати відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 269-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.18р. у справі №904/111/18 скасувати частково.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ" 106704,00грн. основного боргу та 4001,40грн. витрат по сплаті судового збору, у тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

В решті позову відмовити.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 20.08.2018р.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя М.О. Дармін