РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2018 м. Київ Справа № 910/7024/18

За позовом: фізичної особи-підприємця Бадери Василя Миколайовича;

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО З ПІДБОРУ АВТОМОБІЛІВ "КОНСАЛТ-АВТО";

про: стягнення 102.191,50 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець Бадера Василь Миколайович звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО З ПІДБОРУ АВТОМОБІЛІВ "КОНСАЛТ-АВТО" про стягнення 102.191,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.01.2018 № 15/01/2018-15-1, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 102.191,50 грн.

Ухвалою господарського суду від 06.06.2018 № 910/7024/18 вказану позовну заяву залишено без руху на підставіп. 8 ч. 3 ст. 162 ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 (сім) днів з дня вручення даної ухвали.

До господарського суду в межах строку надійшла заява позивача з якої вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі господарського суду від 06.06.2018 № 910/7024/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7024/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, в розумінні ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як експедитором, укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.01.2018 № 15/01/2018-15-1 (далі - Договір), предметом якого є порядок взаємовідносин сторін, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування по організації перевезень експортно-імпортних транзитних вантажів автомобільним транспортом і наданням інших послуг, узгоджених в замовленнях та доповненнях, які є невід'ємною частиною Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 6.2 Договору визначено, що розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів, одержаних від замовника, (за винятком комісійної винагороди експедитора) до двадцяти банківських днів з дати отримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу

Приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до умов Договору та замовлень від 15.01.2018 № 15-1 та 16-1 позивач зобов'язався здійснити перевезення вантажу (органічний ячмінь в біг-бегах 22 тони) з с. Михайлики Шишацького району, Полтавської області до міста Бремен (Німеччина).

Пунктом 13 вказаних замовлень вартість перевезення визначена в розмірі 1550 євро (по курсу НБУ на день розвантаження вантажу).

Так позивачем здійснено перевезення вантажу, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR А від 20.01.2018 № 773599 та № 773600 із відмітками про отримання 26.01.2018.

В подальшому позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури від 26.01.2018 № 5 на суму 51.095,75 грн. та від 26.01.2018 № 6 на суму 51.095,75 грн., які відповідачем оплачені не були.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 102.191,50 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 102.191,50 грн.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відносно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10.219,15, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Виходячи зі ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокати не можуть займатися підприємницькою діяльністю. Їх діяльність відповідно віднесена до незалежної діяльності.

До матеріалів справи позивачем додано договір про надання правової допомоги від 02.04.2018, укладений між позивачем та адвокатом Гринь Ю.П., а також платіжне доручення від 17.05.2018 № 39 про перерахування на користь підприємця Гринь Ю.П. грошових коштів в сумі 10.219,15 грн., в якості плати за адвокатські послуги.

Виходячи зі сукупності наведених обставин та норм права, для того, щоб гонорар адвоката був віднесений до складу судових витрат, такий гонорар має бути сплачено саме адвокату, а не на користь юридичної особи або фізичної особи-підприємця.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем сплачено 10.219,15 грн. не адвокату, то вказана сума не може бути віднесена до судових витрат на професійну правничу допомогу та не підлягає розподілу між сторонами даного спору за правилами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО З ПІДБОРУ АВТОМОБІЛІВ "КОНСАЛТ-АВТО" (03056, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПОЛЬОВА, будинок 21, офіс 114, ідентифікаційний код: 34805514) на користь фізичної особи-підприємця Бадери Василя Миколайовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) заборгованість в сумі 102.191 (сто дві тисячі сто дев'яносто одна) грн. 50 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац