КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. Справа№ 910/9927/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 21.08.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної казначейської служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 (повний текст підписано 21.06.2018)

за скаргою Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби

у справі № 910/9927/13 (суддя Босий В.П.)

за позовом Дочірнього підприємства "КМ Техно"

до Державної служби статистики України

про стягнення 47 034 172,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі №910/9927/13 скаргу Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби задоволено частково.

Визнано бездіяльність Державної казначейської служби України по непогашенню решти суми основного боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 у справі №910/9927/13 та наказом №910/992713/ від 25.09.2013 - неправомірною.

Зобов'язано Державну казначейську службу України усунути допущені порушення під час виконання рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 у справі №910/9927/13 та поновити порушене право стягувача на перерахування решти суми основного боргу.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Державна казначейська служба України звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені скарги в повному обсязі.

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з тим, що повний текст рішення отримано Казначейством 27.06.2018.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що частково задовольняючи скаргу Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а ухвала місцевого господарського суду має бути скасована та прийняте нове рішення про відмову в задоволення скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Державної казначейської служби України 12.07.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Куксов В.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі №910/9927/13 залишено без руху.

Роз'яснено Державній казначейській службі України , що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали апелянт має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.

30.07.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду Державна казначейська служба України надала заяву про усунення недоліків до якого додане платіжне доручення №1145 від 24.07.2018 на суму 1 762,00 грн.

Розпорядженням №09.1-08/2059/18 від 31.07.2018 Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, відповідно до підпункту 2.3.25. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/9927/13.

Відповідно до протоколу повторної автоматичної зміни складу колегії суддів, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України у справі № 910/9927/13 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Шаптали Є.Ю., судді Гончарова С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою київського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 поновлено Державній казначейській службі України строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 910/9927/13 та призначено до розгляду на 21.08.2018.

16.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 21.08.2018 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 910/9927/13 скасувати.

В судовому засіданні 21.08.2018 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 910/9927/13 залишити без змін.

В судовому засіданні 21.08.2018 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 910/9927/13 залишити без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено (редакція з 15.12.2017), що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа №910/9927/13 за позовом Дочірнього підприємства "КМ Техно" до Державної служби статистики України про стягнення 47 034 172,16 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.07.2013, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014, позовні вимоги задовольнити повністю, стягнуто з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованість у розмірі 43 551 242,04 грн., пеню у розмірі 2 902 215,41 грн., 3% річних у розмірі 580 714,71 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

25.09.2013 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

24.04.2018 надійшла скарга Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби України, в якій скаржник просив визнати бездіяльність Державної казначейської служби України щодо непогашення решти суми основного бору за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 та наказом Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі №910/9927/13 неправомірною, а також зобов'язати Державну казначейську служби України у десятиденний строк переказати ДП "КМ Техно" решту суми основного боргу у розмірі 3 551 750,12 грн., прийняте рішення про виплату компенсації 3% річних за порушення строку перерахування коштів компенсацію.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Як встановлено ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як вбачається аналізу норм діючого законодавства, оскарження дій чи бездіяльності органів Казначейства прямо не передбачена Господарським процесуальним кодексом України.

При цьому, норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" пов'язують можливість виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів боржника.

З матеріалів справи вбачається, що з 17.10.2013 на виконанні у Державній казначейській службі України перебуває наказ Господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Як передбачено ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (надалі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (надалі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Отже, оскільки наказ Господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013 перебуває на виконанні у Державній казначейській службі України з 17.10.2013, то перерахування коштів стягувачу мало бути здійснене до 17.01.2014.

За час перебування вказаного виконавчого документу на виконанні, на рахунок стягувача частково були перераховані грошові кошти в якості часткового погашення боргу, проте непогашеною залишається заборгованість у розмірі 3 482 930,12 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що бездіяльність Державної казначейської служби України по непогашенню решти заборгованості є неправомірною, а вимога скаржника про визнання її такою - обґрунтованою.

Як передбачено ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність зобов'язання Державної казначейської служби України усунути допущені порушення під час виконання рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 у справі №910/9927/13 та поновити порушене право стягувача на перерахування решти суми основного боргу.

Щодо вимог позивача про компенсацію 3% річних у розмірі 4 480 811,89 грн. за порушення строків перерахування коштів за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 та наказом Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі №910/9927/13 апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Як передбачено п. 50 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Таким чином, виплата компенсації 3% річних можливе лише після погашення заборгованості за рішеннями суду, тоді як в даному випадку заборгованість за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 та наказом Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі №910/9927/13 не погашена.

Тому, скаржником передчасно заявлено до стягнення компенсацію 3% річних за порушення строків перерахування коштів.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення компенсації 3% річних на користь позивача відсутнє, а тому, в рамках розгляду скарги позбавлений можливості встановити розмір, що підлягає стягненню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що вимоги скаржника про визнання бездіяльності Державної казначейської служби України по не нарахуванню компенсації 3% річних за порушення строків перерахування коштів, про зобов'язання прийняти відповідне рішення або постанову про виплату такої компенсації, а також про зобов'язання її переказати ДП "КМ Техно" не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення скарги Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби України, а саме в частині визнання бездіяльності по непогашенню решти суми основного боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 та наказом Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі №910/9927/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції у зв'язку з чим не підлягають задоволенню, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 910/9927/13 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 910/9927/13 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9927/13 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко

Повний текст постанови складено 22.08.2018