ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 907/619/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючий, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корпусенка А.О.

за участю представників: ПАТ КБ "Приватбанк" - Андріїшиної Н.П., дов. №1714-К-О від 16.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс"

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.01.2018

(Суддя - Васьковський О.В.)

та на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018

(Головуючий суддя - Желік М.Б.; судді - Костів Т.С., Марко Р.І.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Піреус банк МКБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс"

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

1. У провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа №907/619/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс" м. Іршава Закарпатської області (Далі - ТОВ "Фактор Тойс" ).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.01.2017 у справі №907/619/15, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017, відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (Далі- ПАТ "Приватбанк") від 24.11.2013 про визнання грошових вимог до ТОВ "Фактор Тойс" у сумі 90 150 547,09 грн (не забезпечені заставою), які складаються із заборгованості за кредитом у сумі 17 589 593,48 грн, заборгованості по процентах у сумі 20136239,31 грн, пені у сумі 52 424 614,02 грн, а також в сумі 2 217 944, 85 грн (забезпечені заставою), що складаються з відсотків за кредитним договором № 1/СУ008Q від 16.08.2007.

3. Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 справу №907/619/15 в частині розгляду грошових вимог ПАТ "Приватбанк" до ТОВ "Фактор Тойс" передано на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

3.1. суд касаційної інстанції скасовуючи ухвалу господарського суду Закарпатської області від 13.01.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у даній справі щодо розгляду кредиторських вимог ПАТ КБ "Приватбанк" зазначив, що законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника; висновок судів попередніх інстанцій про сплив позовної давності до грошових вимог, розмір яких вже доведений і присуджений до стягнення судовим рішенням, що набрало законної сили, не ґрунтується на нормах матеріального права про позовну давність; висновок судів попередніх інстанцій про відхилення грошових вимог банку до боржника у розмірі, вже присудженому до стягнення з останнього згідно з резолютивною частиною судового рішення, є помилковим; у договорі поруки сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років, проте, суди попередніх інстанцій не дали належної правової оцінки вказаним умовам договору поруки з огляду на норми матеріального права, які регулюють правовідносини з поруки, та не з'ясували чи встановлено умовами договору строк дії поруки відповідно до статті 252 ЦК України; суди не врахували, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), та не з'ясували з якої дати щодо кожних платежів настає відповідальність поручителя, яка передбачена кредитним договором. При цьому, судова колегія зазначила, що судами попередніх інстанцій судами взагалі не розглянута по суті заява стосовно грошових вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до боржника у сумі 2 217 944,85 грн. (забезпечені заставою), які ґрунтуються на договорі застави майна № Iz/CY008Q від 19.08.2009.

4. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.01.2018 у справі №907/619/15, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018, заяву ПАТ "Приватбанк" про визнання кредиторських вимог до боржника задоволено повністю. Визнано ПАТ КБ "Приватбанк" кредитором ТОВ "Фактор Тойс" з грошовими вимогами в сумі 90 150 547,09 грн (не забезпечені заставою), в т.ч. 17 589 693,48 грн заборгованості за кредитом, 20 136 239,31 грн заборгованості по процентам, 52 424 614,02 грн пені, а також в розмірі 2 217 944,85 грн, що складаються з відсотків за Кредитним договором № 1/СУ008О від 16.08.2007, які підлягають включенню окремо до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Фактор Тойс" як вимоги кредиторів забезпечені заставою.

5. Судові рішення обґрунтовані тим, що ТОВ "Фактор Тойс" є поручителем за виконання зобов'язань "М&Т Toys, LTD" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та за договором комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 відповідно до договору поруки № 1-1 від 16.08.2007., відповідно до умов якого ТОВ "Фактор Тойс" поручився перед ПАТ КБ "Приватбанк" за виконання "М&Т Toys, LTD" своїх зобов'язань за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 з повернення кредиту у розмірі 457600 євро згідно з графіком повернення, сплати процентів, оплати неустойки, оплати пені, штрафу, а також за виконання "М&Т Toys, LTD" своїх зобов'язань за договором комісії № 061 l/3589/impa від 27.12.2006 зі сплати комісій, винагороди, надання коштів для оплати для виконання доручення кредитора, та сплати комісій підтверджуючого банку, сплати пені;

5.1. виконання зобов'язання "М&Т Toys, LTD" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та договором комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 також були забезпечені договором застави майна № lz/CY008Q від 19 вересня 2008, укладеним між кредитором, як заставодержателем, та боржником - ТОВ "Фактор Тойс", як заставодавцем;

5.2. предметом застави відповідно до переліку, зазначеному у додатку № 1 до договору застави, є майно - виробниче обладнання боржника. Сторони визначили, що вартість предмета застави складає 2 217 944,85 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 330 000 євро (п.9 договору застави);

5.3. судами встановлено, що грошові вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до боржника обґрунтовані рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2010 у справі № 2-10331/10, відповідно до якого присуджено до стягнення з відповідачів солідарно, у тому числі, з ТОВ "Фактор Тойс" на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 4.733.430,98 грн. та 1.083,26 грн. заборгованості за договором комісії від 27.12.2006 № 0611/3589/іmpa, 2.514.269,32 грн. та 1.083,26 грн. заборгованості за кредитним договором від 16.08.2007 № 1/CY008Q. Рішення набрало законної сили та в силу ст.35 ГПК України має преюдиціальне значення для даної справи;

5.4. при розгляді справи №2-10331/10 судом встановлено факт виконання своїх зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та за договором комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 та факт неналежного виконання своїх зобов'язань позичальником "М&Т Toy;і. LTD" та поручителем ТОВ "Фактор Тойс", що відповідно до положень ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, є преюдиціальним фактом та не потребує доказування;

5.5. задовольняючи кредиторські вимоги, суди виходили з того, що законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника, отже сплив строків позовної давності не застосовується до грошових вимог, розмір яких вже доведений і присуджений до стягнення судовим рішенням, що набрало законної сили.

5.6. судами встановлено, що сторонами у кредитному договорі передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком) та встановлено відповідальність поручителя, яка передбачена кредитним договором щодо кожного з платежів окремо, відтак, заява про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин щодо вказаної частини грошових вимог ПАТ КБ "Приватбанк" задоволенню не підлягає.

5.7. суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що заява ПАТ КБ "Приватбанк" в частині грошових вимог до боржника у сумі 37 725 832,79 грн (не забезпечені заставою), які складаються із заборгованості за кредитом у сумі 17 589 593,48 грн., заборгованості по процентах у сумі 20 136 239,31 грн належним чином доведена та підтверджується наявними матеріалами справи, підлягає задоволенню у повному обсязі у сумі 52 424 614,02 грн - пені, оскільки така нарахована заявником за неналежне виконання боржником своїх зобов'язань за договором.

5.8. отже, сума заборгованості боржника, не забезпечена заставою, становить 90 150 547,09 грн (не забезпечені заставою), складається із заборгованості за кредитом у сумі 17 589 593,48 грн, заборгованості по процентах у сумі 20 136 239,31 грн, пені у сумі 52 424 614,02 грн та визнається судами у повному обсязі;

5.9. крім того, керуючись положеннями абзацу другого частини 8 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" судами визнано грошові вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 2 217 944,85 грн (забезпечені заставою), які внесено окремо до реєстру вимог кредиторів боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

6. "Фактор Тойс" звернулось до Суду касаційної інстанції зі скаргою, у якій просить скасувати наведені судові рішення та відмовити у задоволенні кредиторських вимог ПАТ КБ "Приватбанк".

7. Підставою для скасування скаржник вважає невірне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права:, зокрема, ст. ст. 11, 15, 252, 261, 263, 264, 266, ч. 1 ст. 553, 554, ч. 1 ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)

Короткий зміст вимог інших учасників у справі

8. До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням відмовити у задоволенні касаційної скарги ліквідатора та залишити в силі судові рішення першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Фактор Тойс" на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.01.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №907/619/15.

9.1. Призначено до розгляду касаційну скаргу ТОВ "Фактор Тойс" на 15 серпня 2018 року о 12 год 30 хв. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

10. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

11. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

12. Згідно з п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

14. Відповідно до статті 1 вказаного Закону, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

15. Згідно з частиною десятою статті 16 Закону про банкрутство з метою виявлення усіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

16. Відповідно до частини першої статті 23 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

17. Згідно з частиною третьою статті 23 Закону про банкрутство, до заяви кредитора в обов'язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою господарського суду Закарпатської області від 20.10.2015 за заявою ПАТ "Піреус Банк МКБ" порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Фактор Тойс" за загальною процедурою, передбаченою Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Фактор Тойс". Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Зубик Ю.З.

19. На офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 27.10.2015 під номером 24354 оприлюднене оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Фактор Тойс".

20. ПАТ КБ "Приватбанк" 02.12.2015 подано до господарського суду Закарпатської області заяву з грошовими вимогами до боржника на суму 90150547,09 грн (не забезпечені заставою), які складаються із заборгованості за кредитом у сумі 17589593,48 грн, заборгованості по процентах у сумі 20136239,31 грн, пені у сумі 52424614,02 грн, а також на суму 2217944,85 грн (забезпечені заставою), що складаються з відсотків за кредитним договором № 1/СУ008Q від 16.08.2007, та на суму 2436,00 грн сплаченого судового збору.

21. В обґрунтування своїх грошових вимог кредитор посилається на те, що між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та "М&Т Toys, LTD" (Кіпр) був укладений договір комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 про відкриття акредитиву на суму у розмірі 264000,00 євро (далі - договір комісії) та кредитний договір № 1/CY008Q від 16.08.2007 про надання кредиту у розмірі 457600,00 євро (далі - кредитний договір).

22. Відповідно до п.1.1.1. договору комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 р. про відкриття акредитиву Комісіонер зобов'язаний укласти від свого імені і за рахунок Комітента акредитивну угоду з ВОТО, s.r.o., Словаччина (Бенефіціар) у відповідності до додатку № 1 до цієї угоди, яка є її невід'ємною частиною. Крім того, у відповідності до п.1.1.2 договору комісії Комісіонер зобов'язаний доручити Garamtibank, Амстердам, Нідерланди (Підтверджуючий банк) додати своє безвідкличне підтвердження до вказаного акредитиву.

23. Згідно з додатком № 1 до договору комісії Комітент доручив Комісіонеру відкрити в Підтверджуючому банку акредитив на суму 264000 євро з відстрочкою платежу 360 днів з моменту підтвердження. При цьому у відповідності до розділу 78 додатку №1 відшкодування Підтверджуючому банку, з урахуванням нарахованих таким банком відсотків та комісій по цьому акредитиву, Комісіонер зобов'язується сплатити після отримання СВІФТ - повідомлення з зазначенням прийнятих до оплати документів та дати погашення фінансування.

24. Комісіонер свої зобов'язання за договором комісії виконав у повному обсязі, відшкодувавши Підтверджуючому банку витрати по оплаті товару, поставленого Комітенту у розмірі 257550,08 євро та 18189,89 євро, разом 275739,97 євро (сума акредитиву та комісія підтверджуючого банку), що підтверджується банківською випискою, меморіальними ордерами № 1 від 31.12.2008, № 7774 від 31.12.2008, № 7774 від 31.12.2008 та платіжним дорученням № 2.XX7882DN від 31.12.2008.

25. У порушення умов договору комісії Комітент (М&Т Toys LTD, Нікосія, Кіпр) зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконав, не відшкодував у повному обсязі кошти та не сплатив комісію Комісіонеру, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість.

26. Відповідно до п. 6.2. договору комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 сторони домовилися, що нарахування пені за порушення сторонами своїх зобов'язань за цим договором буде здійснюватися протягом 3 (трьох) років від дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано.

27. Пунктом 6.3. договору комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 встановлено, що строк позовної давності за вимогами про сплату винагороди комісіонера і оплаті пені у відповідності з умовами цього договору буде становити 5 (п'ять) років.

28. Станом на 20 жовтня 2015 року сума простроченої заборгованості "М&Т Toys, LID" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за договором комісії № 0611/3589/імра становить 1242440,94 євро, що еквівалентно 31784165,13 грн. (відповідно до курсу євро до гривні, встановленого НБУ на 24.11.2015 становить 2558,2033 гривень за 100 євро), яка складається з: заборгованості за кредитом - 275739,97 євро, що еквівалентно 7053989,01 грн; проценти - 281481,40 євро, що еквівалентно 72.00866,46 грн; пеня - 685219,57 євро, що еквівалентно 17529309,65 грн;

29. Крім того, відповідно до кредитного договору № 1/CY008Q від 16.08.2007 ПАТ КБ "Приватбанк" надав позичальнику, "М&Т Toys, LTD", кредит у сумі 457600,00 євро.

30. Згідно з п. 2.1. кредитного договору банк зобов'язався за рахунок Міжбанківського кредиту Komercni banka надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 457600 євро в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків, винагород, відшкодуванню витрат банка в обумовлені цим договором строки.

31. У відповідності з Міжбанківською угодою та п.2.2. кредитного договору кредит був наданий позичальнику для поповнення оборотних активів, спрямованих на проведення платежу за акредитивом №1607/4040/імра, відкритого згідно з контрактом № 10072007 від 10.07.2007 (далі - контракт № 1) та акредитиву № 1607/4039/імра, що відкритий згідно контракту №2006/3994/69 від 20.04.2007 (далі - контракт № 2).

32. Зобов'язання банку з видачі кредиту або його частини позичальнику виникають в день отримання відповідного повідомлення з Komercni banka, a.s. Prague, Czech Republic на використання кредиту у межах вказаних в них сум: у порядку, передбаченому умовами Міжбанківської угоди.

33. Komercni banka, a.s. Prague, Czech Republic свої обов'язки виконав та сплатив 80 % вартості товарів по Контракту 1 та Контракту 2, що підтверджується відповідними СВІФТ - повідомленнями, направленими на адресу банка. У відповідності до п.2.3. кредитного договору строк повернення кредиту визначений у додатку 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною. Відповідно до умов кредитного договору строк повного погашення кредиту у сумі 457600 євро встановлений до 15.02.2011.

34. Однак, свої зобов'язання за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 щодо повернення кредиту та сплати відсотків в обумовлені кредитним договором строки, в порушення вимог ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526, 530, 1048, 1054 ЦК України боржник не здійснив, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість зі сплати кредиту, процентів за його користування, пені.

35. Станом на 20 жовтня 2015 сума простроченої заборгованості "М&Т Toys, LTD" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 становить 2368237,38 євро, що еквівалентно 60584326,81 грн (відповідно до курсу євро до гривні, встановленого НБУ на 24.11.2015 становить 2558,2033 грн за 100 євро.) та складається з: заборгованість за кредитом - 411840,00 євро, що еквівалентно 10535704,47 грн; заборгованість за процентами - 592342,20 євро, що еквівалентно 15153317,70 грн; пеня - 1364055,17 євро, що еквівалентно 34895304,37 грн.

36. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс" є поручителем за виконання зобов'язань "М&Т Toys, LTD" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та за договором комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 відповідно до договору поруки № 1-1 від 16.08.2007.

37. Згідно з п. 1 договору поруки № 1-1 від 16.08.2007, ТОВ "Фактор Тойс" поручився перед ПАТ КБ "Приватбанк" за виконання "М&Т Toys, LTD" своїх зобов'язань за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 з повернення кредиту у розмірі 457600 євро згідно з графіком повернення, сплати процентів, оплати неустойки, оплати пені, штрафу, а також за виконання "М&Т Toys, LTD" своїх зобов'язань за договором комісії № 061 l/3589/impa від 27.12.2006 зі сплати комісій, винагороди, надання коштів для оплати для виконання доручення кредитора, та сплати комісій підтверджуючого банку, сплати пені.

38. Згідно з п.2 договору поруки № 1-1 від 16.08.2007 ТОВ "Фактор Тойс" відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором та договором комісії в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, передбачених кредитним договором та договором комісії.

39. У п. 3 договору поруки зазначено, що поручитель з умовами кредитного договору та договору комісії ознайомлений.

40. Пунктом 4.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

41. Виконання зобов'язання "М&Т Toys, LTD" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та договором комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 також були забезпечені договором застави майна № lz/CY008Q від 19 вересня 2008, укладеним між кредитором, як заставодержателем, та боржником - ТОВ "Фактор Тойс", як заставодавцем.

42. Предметом застави відповідно до переліку, зазначеному у додатку № 1 до договору застави, є майно - виробниче обладнання.

43. Відповідно до п.9 договору застави, сторони визначили, що вартість предмета застави складає 2217944,85 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 330 000 євро.

44. Кредитор, між іншим, доводить безспірність вимог ПАТ КБ "Приватбанк" рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-10331/10 від 19 листопада 2010 року про стягнення сум заборгованості, зокрема, з ТОВ "Фактор Тойс" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та за договором комісії № 061 l/3589/impa від 27.12.2006, яке набрало законної сили.

45. Вказаним рішенням встановлено факт виконання своїх зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 та за договором комісії № 0611/3589/імра від 27.12.2006 та факт неналежного виконання своїх зобов'язань позичальником "М&Т Toy;і. LTD" та поручителем ТОВ "Фактор Тойс", що відповідно до положень ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, є преюдиціальним фактом та не потребує доказування.

46. Судами встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості, наданим заявником, заборгованість за кредитним договором почала виникати з лютого 2009 року.

47. У квітні 2010 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №1/СУ008Q від 16.08.2007 та договором комісії №0611/3589/імра 27.12.2006.

48. З огляду на зазначені в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-10331/10 від 19 листопада 2010 року обставини, про порушення своїх прав банку стало відомо 02.03.2010, що вбачається із поданого ним розрахунку заборгованості за кредитним договором та договором комісії.

49. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

50. Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

51. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

52. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

53. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

54. Слід відзначити, що позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право, тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

55. Отже, слід погодитись із висновками попередніх судових інстанцій про те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2010 в іншій справі № 2-10331/10, із врахуванням положення ст.35 ГПК України має преюдиціальне значення для даної справи, а сплив строків позовної давності не застосовується до грошових вимог, розмір яких вже доведений і присуджений до стягнення судовим рішенням, що набрало законної сили, і в цій частині вимоги задоволено правомірно.

56. Крім того, відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

57. Судами встановлено, що банк, в межах визначених договором комісії та кредитним договором строків позовної давності, скористався своїм правом на позов та використав можливість захистити свої порушені цивільні майнові права в судовому порядку щодо стягнення з боржника, як поручителя, заборгованості за вказаними договорами, яка утворилась за певний період, отже з урахуванням ст. 264 ЦК України, строк позовної давності до боржника, у даному випадку, був перерваним та розпочався заново після набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2010 у справі № 2-10331/10 законної сили.

58. Що ж до заборгованості за договором комісії та кредитним договором, яка нарахована банком за період, що не охоплений зазначеним вище судовим рішенням, то колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити таке.

59. Як встановлено судами, у забезпечення виконання зобов'язань "М&Т Toys, LTD" перед банком за кредитним договором № 1/CY008Q ВІД 16.08.2007, зі строком дії до 15.02.2011, та договором комісії №0611/3589/імра від 27.12.2006 зі строком виконання до 01.01.2009, між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Фактор Тойс" укладено договір поруки № 1-1 від 16.08.2007.

60. Згідно з п. 1 цього договору поруки ТОВ "Фактор Тойс" поручився перед банком за виконання "М&Т Toys, LTD" своїх зобов'язань за кредитним договором № 1/CY008Q від 16.08.2007 з повернення кредиту у розмірі 457600 євро згідно з графіком повернення, сплати процентів, оплати неустойки, оплати пені, штрафу, а також за виконання "М&Т Toys, LTD" своїх зобов'язань за договором комісії № 061 l/3589/impa від 27.12.2006 з сплати комісій, винагороди, надання коштів для оплати для виконання доручення кредитора, та сплати комісій підтверджуючого банку, сплати пені.

61. Згідно з п.2 договору поруки ТОВ "Фактор Тойс" відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором та договором комісії в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, передбачених кредитним договором та договором комісії.

62. Відповідно до пунктів 3.1., 4.1., 5 договору поруки, у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із визначенням невиконаного обов'язку; у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовому повідомленні кредитора, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання повідомлення.

63. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

64. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

65. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

66. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

67. У пунктах 9 та 10 договору поруки зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та договором комісії; сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років.

68. Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

69. Згідно з частиною 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

70. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

71. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

72. Таким чином законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника.

73. Надаючи правову оцінку вказаним умовам договору поруки з огляду на вищенаведені норми матеріального права, які регулюють правовідносини з поруки, суди з'ясували, що умовами договору строк дії поруки відповідно до статті 252 ЦК України встановлено тривалістю у п'ять років, отже правомірно задовольнили кредиторські вимоги заявника в частині, яка не охоплювалась судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2010 у справі № 2-10331/10.

74. Наведеним спростовуються доводи скаржника про порушення судами положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, стосовно припинення поруки, у даному випадку, оскільки разом із установленням строку дії кредитного договору сторони визначили договором строк дії поруки відповідно до статті 252 ЦК України, отже банком доведено обов'язок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням у межах заявлених сум.

75. Відтак, як вірно встановлено судами сума заборгованості боржника, не забезпечена заставою, становить суму 90 150 547,09 грн, , які складаються із заборгованості за кредитом у сумі 17 589 593,48 грн., заборгованості по процентах у сумі 20 136 239,31 грн., пені у сумі 52 424 614,02 грн.

76. Разом з тим, слід погодитись із висновками попередніх судових інстанцій про підставність визнання вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 2 217 944,85 грн, які забезпечені заставою, які підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів боржника та відхилити доводи касаційної скарги про сплив строків позовної давності за забезпеченим зобов'язанням, з огляду на таке.

77. Статтями 1, 3 Закону України "Про заставу", який є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу заставного майна, передбачено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду; застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

78. Підстави припинення застави окремо визначені в статті 28 Закону України "Про заставу", які є аналогічними із закріпленими у статті 593 ЦК України, до яких зокрема належать: припинення забезпеченого заставою зобов'язання; загибель заставленого майна; придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; примусовий продаж заставленого майна; закінчення терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

79. Отже, такої підстави для припинення застави, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов'язанням, цей Закон не передбачає.

80. Окремо слід вернути увагу на те, що частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

81. Таким чином, якщо кредитор не скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет застави, це не є підставою для припинення застави.

82. Крім того, за загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

83. Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу І книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

84. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають.

85. Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняються.

86. Аналізи положень статті 28 Закону України "Про заставу" та статті 593 ЦК України у взаємозв'язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України дає підстави для висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет застави (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення застави відповідно до статті 28 Закону України "Про заставу".

87. Отже, слід відзначити, що судами враховано вказівки Вищого господарського суду України у постанові від 02.08.2017 та правомірно застосовано положення абзацу другого частини 8 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідно до якого, розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

88. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

89. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

90. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

91. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

92. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

93. Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс" та залишення ухвали господарського суду Закарпатської області від 25.01.2018 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №907/619/15 без змін.

94. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 3 09, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс" на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 25.01.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №907/619/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 25.01.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №907/619/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко