ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Черкаси справа № 925/288/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд" про визнання недійсним договору міни від 05.06.2014

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання недійсним договору міни від 05.06.2014, що укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Укрлідербуд", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № 1255 з підстав відсутності у відповідача прав на майно, яке він обміняв із позивачем та перебування майна під арештом у виконавчому провадженні.

Ухвалою суду від 17.03.2017 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі (а.с. 2).

Ухвалою від 28.04.2017 (а.с. 57-58) залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватне підприємство "Бізнес-Гранд".

Ухвалою від 31.05.2017 (а.с. 137-140) провадження у справі зупинено до часу завершення касаційного перегляду у справі № 925/1348/16 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ТОВ "Укрлідербуд" про визнання недійсною угоди про часткове погашення боргу від 19.11.2012, яка укладена між ПП "Бізнес Гранд" та ТОВ " Укрлідербуд".

Ухвалою від 21.06.2017 ( а.с. 146-147) провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 04.07.2017 ( а.с. 156-158) провадження у справі повторно зупинено до часу вирішення по суті питання про дійсність чи недійсність угоди про часткове погашення боргу від 19.11.2012 в межах справи № 925/1874/13 про банкрутство "ПП "Бізнес - Гранд".

Ухвалою від 03.07.2018 (а.с. 182-183) провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 230 ГПК України провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.

Розгляд справи по суті оголошено 25.05.2017.

В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з'явилися, їх явка не визнавалася обов'язковою, що не перешкоджає суду провести розгляд справи по суті.

Суд відмовив у прийняті до розгляду поданого в засідання 07.08.2018 клопотання відповідача про відвід судді Спаських Н.М. від розгляду справи. Клопотання, зокрема, обґрунтовано розглядом справи суддею Спаських Н.М. №08/5026/1745/2011 за позовом ТОВ "УкрЛідербуд" до приватного підприємства "Бізнес-Гранд" про стягнення 33 906 грн. 96 коп. у позовному провадженні, в той час як вона повинна була розглядатися в межах справи про банкрутство.

Суд врахував, що у відповідності до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Чинним ГПК України не передбачено проведення підготовчого провадження у справах, де вже розпочато їх розгляд по суті за правилами попередньої редакції ГПК України, тому слід вважати, що заявник пропустив строк на подання клопотання про відвід судді. Крім того, про заявлену підставу для відводу заявнику завжди було відомо, оскільки він є стороною справи № 08/5026/1745/2011 за позовом ТОВ "УкрЛідербуд" до приватного підприємства "Бізнес-Гранд" про стягнення 33 906 грн. 96 коп., на яку він посилається.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи у минулих засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, зокрема, відсутності у позивача порушеного права оспорюваним правочином, який ним було укладено добровільно та з усвідомленням всіх обставин, якими керувалися сторони на момент його вчинення.

В судовому засіданні 07.08.2018 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні у справі докази, оцінивши доводи та заперечення учасників судового процесу, судом встановлено наступне:

05.06.2014 між публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - Сторона -1, позивач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлідербуд" ( далі - Сторона-2, відповідач по справі) укладено договір міни (а.с. 14-16), у відповідності до якого Сторона-1 міняє належне їй на праві приватної власної нерухоме майно:

нежитлові приміщення Б-1, Б-IV, б-І, б'-І, нежитлові приміщення (прим. з № 1 по № 8, № 10, №12 по № 15, з № 25 по № 65 та прим, підвалу з № І по № 16, № І) за адресою: м. Черкаси, вул. Хмельницького Богдана, 55 (надалі «Об'єкт нерухомості-1»);

частина комплексу будівель: прохідна ( літ. В), гараж-зарядочна (літ. "А-І"), склад та контора (літ. А"-І". "А-І"), навіс (літ. К") та склад-сарай (літ. Е), огорожа (№ 1-3), замощення (№ І. II) га склад-сарай літ. И) за адресою: м. Черкаси, вул. Хмельницького Богдана, 55 (п'ятдесят п'ять), (надалі «Об'єкт нерухомості-2»);

нежитлові будівлі: компресорна (літ Р), котельня (літ. П, п), гараж з побутовими приміщеннями (літ. М-2, м) за адресою: м. Черкаси, вул. Хмельницького Богдана, 55 (п'ятдесят п'ять), (надалі «Об'єкт нерухомості-3»);

магазин А-5 нежитлові приміщення, а саме: приміщення 1-го поверху з № 1 до № 8, № І) за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 36 (тридцять шість),

на належне СТОРОНІ-2 на праві приватної власності рухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 55, перелік якого визначено в Додатку № l до даного договору , який є його невід'ємною частиною (обладнання, устаткування).

В п. 14 договору міни Сторони підтвердили, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачений ст. 234, 235 ЦК України та не є укладеним під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 715 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Пунктом 5 оскаржуваного договору міни передбачено, що рухоме майно, яке Сторона2 передає Стороні1 по цьому договору, належить їй на підставі угоди про погашення боргу від 19.11.2012 року, укладеної між ПП "Бізнес-Гранд" та ТОВ "Укрлідербуд".

Позивач вказує, що на час укладення угоди про погашення боргу від 19.11.2012 року все майно ПП "Бізнес -Гранд" перебувало під арештом і забороною відчуження будь-якого майна згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.07.2012 року (а.с. 24). Постанову внесено до ДР виконавчих проваджень, про що свідчить Інформація про виконавче провадження (а.с. 17).

З цих підстав позивач вказує, що спірний договір міни від 05.06.2014 був укладений з порушенням публічного обтяження - арешту майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 27.07.2012 у виконавчому провадженні № 33611568, за змістом якої було арештовано все майно, належне ПП "Бізнес Гранд", зокрема нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 36 та м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 55 та винесено заборону на відчуження всього майна. Тобто, ПП "Бізнес-Гранд" не мав права на відчуження свого рухомого майна на користь ТОВ "Укрлідербуд" по угоді про погашення боргу від 19.11.2012.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В ході розгляду даної справи було вирішено спір між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Укрлідербуд" і ПП "Бізнес-Гранд" у межах справи про банкрутство № 925/1874/13 про визнання недійсною з моменту укладення угоди від 19.11.2012 про часткове погашення боргу.

Остаточним рішенням Верховного Суду (постанова від 14.06.2018 (а.с. 176) було залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2018, якою визнано недійсною з моменту укладення угоду про часткове погашення боргу від 19.11.2012 року між ТОВ "Укрлідербуд" і ПП "Бізнес-Гранд". За цією угодою ПП "Бізнес-Гранд" передало у власність ТОВ "Укрлідербуд" рухомого майна на суму 7 818 472,22 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, на час укладення спірного договору міни від 05.06.2014 року ТОВ "Укрлідербуд" не міг вважатися належним власником рухомого майна, яким він обмінявся із ПАТ "Укрсоцбанк". Відповідач не володів всім обсягом правосуб'єктності щодо цього майна через недійсність правоустановчого документу на майно (угода про часткове погашення боргу від 19.11.2012 року), як встановлено судовим рішенням у справі № 925/1874/13 .

Відсутність у особи необхідного обсягу цивільної дієздатності на момент вчинення правочину є підставою для визнання такого правочину недійсним згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Дотримання вимог чинного законодавства при укладенні правочину складає беззаперечний інтерес і може бути доказом порушеного права у сторони договору.

Відповідно до ст., 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем та третьою особою належними та допустимими доказами доводів позивача щодо наявності підстав для визнання спірного правочину недійсним не спростовано.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, при задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір міни від 05 червня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлідербуд", посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 1255.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлідербуд" (ідентифікаційний код 36091050, м. Черкаси, вул. Ільїна, 252 оф. 403) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (ідентифікаційний код 00039019, м. Київ, вул. Ковпака, 29) -- 1600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2018 року.

Суддя Н.М. Спаських