ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2018 року Справа № 904/8880/17

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Іванова О.Г., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017р. у справі №904/8880/17 (суддя Бондарєв Е.М., повне рішення складено 28.11.2017)

за позовом керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, м.Павлоград Дніпропетровської області

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, с.Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області

про визнання протиправним та скасування наказу № 4-3640/15-17-СГ від 13.06.2017

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017р. у справі №904/8880/17 позов керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-3640/15-17-СГ від 13.06.2017р. про поновлення договору оренди землі, укладеного 23.06.2006 між Петропавлівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що відповідачем та третьою особою не спростована відсутність звернення останньої для поновлення договору оренди землі від 23.06.2006 та направлення проекту додаткової угоди у визначений цим договором строк, з того, що договір оренди землі припинив свою дію 24.02.2015, а також з того, що для передачі земельної ділянки в оренду та укладення нового договору ст.16 Закону України "Про оренду землі" встановлена певна процедура, у зв"язку з чим, оспорюваний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позову;

- у поданій скарзі йдеться про те, що у разі продовження орендарем користування земельною ділянкою, відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, про неврахування судом обставин сплати ОСОБА_1

до держави усіх податків за користування спірною земельною ділянкою, відсутності будь-якої шкоди землі, про неприйняття господарським судом до уваги обставин того, що Петропавлівською райдержадміністрацією не приймалося розпорядження про розірвання договору, оскільки вона втратила повноваження по розпорядженню землями і не мала права укладати додаткові угоди, про те, що Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області затверджено тільки 17.11.2016, вказаний акт має локальний характер і не підлягає друку в офіційних органах друку, про те, що у 2014 році ОСОБА_1 звертався до відповідних органів місцевого самоврядування, у розпорядженні яких, як він вважав, знаходилися розпорядні функції щодо майнових прав на земельні ділянки, про те, що господарський суд не дослідив звернення ОСОБА_1 12.08.2015 та 01.06.2017 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області з проханням про поновлення договору, разом з відповідною заявою було надано додаткову угоду про поновлення договору, що є обов"язковим для виконання вимог ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", а також про ненадання господарським судом оцінки тому факту, що від орендодавця після закінчення строку дії договору оренди не було ніяких повідомлень на адресу ОСОБА_1 стосовно наявності заперечень у поновленні договору, у зв"язку з чим, наказ Головного управління Держгеокадастру є законним та скасуванню не підлягає;

- прокурор вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в апеляційній скарзі не наведено аргументів, які б стали підставою для скасування оскаржуваного рішення, на те, що лист третьої особи від 01.06.2017, в якому міститься її звернення до Управління, наявний в матеріалах справи і досліджувався господарським судом, лист від 12.08.2015 не долучався до матеріалів справи та не вивчався, належне підтвердження отримання Управлінням цього листа відсутнє, на те, що вказані листи подані ОСОБА_1 з пропущенням строків, встановлених Законом України "Про оренду землі", тому правові підстави для поновлення договору відсутні, на те, що будь-яких перешкод у своєчасному зверненні до Управління, а саме - не пізніше 26.12.2014, як встановлено у п.3 договору, у скаржника не було, на те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч.1 та ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури, однак ОСОБА_1 у визначений законом строк не звертався ні до Петропавлівської райдержадміністрації, ні до Управління з проханням продовжити строк дії договору, на те, що обставина по сплаті орендної плати не впливає на факт поновлення договору, а також на те, що відсутність такого звернення зумовила припинення між сторонами відповідних відносин;

- відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні його представник проти апеляційної скарги заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідача та третьої особи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2006 Петропавлівською райдержадміністрацією (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець, на підставі розпорядження голови Петропавлівської райдержадміністрації від 26.05.2006 №283-р-06 надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з земель резервного фонду Миколаївської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п.2.1 договору в оренду передана земельна ділянка загальною площею 58.3 га.

В п.3.1 сторонами узгоджено, що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п.10.2 дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

П.12.1 передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстровано у Петропавлівському районному відділі центру державного земельного кадастру 24.02.2010 за номером 14.

01.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з заявою про продовження на десять років терміну дії договору оренди землі, який значиться у державному реєстрі за номером 14.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.06.2017 поновлено договір оренди землі, укладений між Петропавлівською райдержадміністрацією та ОСОБА_1, об"єктом якого є земельна ділянка площею 58.3га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Зазначений наказ видано відповідно до ст.ст.15-1, 22, 122, 123, 134 Земельного кодексу України, Законів України "Про оренду землі", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області згідно з заявою орендаря від 01.06.2017- ОСОБА_1 про поновлення договору.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора, господарський суд послався на те, що договір оренди землі від 23.06.2006 припинив свою дію 24.02.2015, орендар не скористався своїм правом на продовження дії договору оренди землі та своєчасно, у встановлені договором строки, не звернувся до орендаря для його поновлення та не направив проекту додаткової угоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками господарського суду, оскільки вважає ці висновки зробленими без ґрунтовного дослідження обставин справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ст.13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі ? це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Ст.31 названого Закону встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, для застосування ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що реалізація переважного права орендаря, матиме місце при укладенні договору оренди:

- з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

У даному випадку, докази наявності намірів відповідача з укладення договору оренди спірної земельної ділянки з новим орендарем, укладення з іншим наймачем договору оренди на тих самих умовах, укладення договору з новим орендарем за умови повідомлення попереднього орендаря у поновленні договору про відмову внаслідок необхідності використовувати об"єкт оренди для власних потреб в матеріалах справи відсутні, сторонами в процесі розгляду справи не надані, що свідчить про відсутність підстав для реалізації саме переважного права третьої особи на оренду спірної земельної ділянки.

Одночасно слід зазначити, що ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ч.ч.8, 9 ст.33 Закону передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч.6 ст.33 Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Щодо досліджуваної справи, то для кваліфікації спірних правовідносин та для визначення матеріально-правової підстави видання оспорюваного наказу слід застосовувати положення ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Матеріали справи свідчать про те, що договір оренди землі між Петропавлівською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 припинив свою дію 24.02.2015.

01.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з заявою про продовження терміну дії договору.

На момент звернення з заявою спірна земельна ділянка перебувала в оренді у ОСОБА_1.

Докази надання письмових заперечень стосовно поновлення договору протягом місяця з дня закінчення строку його дії, тобто у строки, встановлені ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" відповідач не представив.

Враховуючи вищезазначені фактичні обставини справи та положення наведених норм, слід визнати наявними підстави для поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки та правомірності видання Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області наказу про таке поновлення з огляду на дотримання останнім порядку поновлення договору оренди землі, встановленого ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що докази неналежного виконання ОСОБА_1 обов"язків за договором станом на момент видання наказу прокурором не надані.

Отже позовні вимоги прокурора є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Тому рішення місцевого господарського суду слід скасувати як таке, що прийнято при неповному з"ясуванні обставин, які мають значення для справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (у вказаній редакції) господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 12 Господарського процесуального кодексу (у вказаній редакції), за змістом пунктів 1, 6 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, і справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (п.п. 6, 10, 15 ч.1 ст.20 цього Кодексу).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 цього Кодексу цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Маркова Валерія Миколайовича серії НОМЕР_2 останній з 24.09.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.213).

Як зазначено вище за спірним договором ОСОБА_1 земельна ділянка передана в оренду для товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.57) видами діяльності фізичної особи-підприємця Маркова В.М. є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Довідкою Західно-Донбаської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 15.05.2017 №6981/9/04-25, виданою на запит прокурора (а.с.46), повідомлено про суми нарахованої фізичною особою-підприємцем Марковим В.М. орендної плати за земельну ділянку згідно з поданими податковими деклараціями з плати за землю за 2011 - 2017р.р..

Обставини щодо внесення орендної плати за спірну земельну ділянку як фізичною особою-підприємцем Марковим В.М. підтверджені ним в судовому засіданні 14.08.2018.

Враховуючи викладене, а також наведені вище положення Господарського процесуального кодексу України щодо підвідомчості спорів за участю фізичних осіб - підприємців господарським судам колегією суддів зроблено висновок про те, що спір по даній справі має розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки у спірних правовідносинах ОСОБА_1 виступає саме як фізична особа-підприємець.

Доводи прокурора про те, що лист від 01.06.2017 поданий ОСОБА_1 до Управління з пропуском строків, встановлених Законом України "Про оренду землі" і договором від 23.06.2006 та про відсутність у зв"язку з цим підстав для поновлення цього договору визнані апеляційним судом безпідставними з огляду на недоведеність ним обставин, які мають бути наявними для реалізації переважного права орендаря на таке поновлення, а також на те, що в оспорюваному наказі взагалі не зазначені конкретні підстави поновлення строку дії договору, передбачені ч.ч.1-5 або ч.6 ст.33 названого Закону.

Посилання прокурора на те, що в законодавчо визначені строки сторонами договору оренди землі не укладено додаткову угоду апеляційним судом не прийняті до уваги, оскільки сторони не позбавлені права такого укладення, у тому числі, і на попередній період при умові дотримання підстав поновлення договору, передбачених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі". Визначальним при цьому є відсутність заперечень орендодавця з приводу поновлення договору.

Керуючись ст.ст.269, 275, 277, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017р. у справі №904/8880/17 скасувати;

- прийняти нове рішення;

- в позові відмовити;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 20.08.2018р.

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.Г.Іванов

Суддя Л.П.Широбокова