ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Справа № 923/559/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі судового засідання Червоній Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Херсонобленерго", м.Херсон

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 52513 грн. 50 коп. за договором про постачання електричної енергії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (НОМЕР_1, виданий Суворовським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області 21.07.2015р.), юрисконсульт, довіреність № 07/004-18 від 07.05.2018р.,

від відповідача: ОСОБА_3 (НОМЕР_2, виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області 10.12.2009р.), представник, довіреність від 17.01.2018р. - присутній в судовому засіданні до оголошення перерви.

Позивач ОСОБА_4 товариство "Херсонобленерго" звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 151 від 13.08.2003р. у сумі 52513 грн., з яких 20240,26 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 27423,08 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії, 1072,72 грн. інфляційних втрат, 321,07 грн. річних, 3456,37 грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 151 від 13.08.2003 року щодо своєчасної оплати рахунків.

Ухвалою господарського суду від 25.06.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше засідання по справі на 18.07.2018р., встановлено відповідачу строк для надання заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше 10.07.2018р., запропоновано відповідачу не пізніше п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду письмовий відзив на позовну заяву.

В судове засідання 18.07.2018р. представник позивача з'явився.

Як свідчать матеріали справи, ухвала про відкриття провадження у справі від 25.06.2018р., направлена відповідачеві рекомендованою кореспонденцією, отримана уповноваженою особою останнього 06.07.2018р., що підтверджено повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №961 (а.с.68).

Разом з тим, відповідач, належним чином повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, у встановлений господарським судом строк заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву не надав.

В судовому засіданні 18.07.2018р. заслухано представника позивача із позовними вимогами, досліджено докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

В судовому засіданні 18.07.2018р. оголошено перерву до 03.08.2018р., про що постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без оформлення її окремим документом.

Відповідача про наступне судове засідання у справі повідомлено відповідною ухвалою від 18.07.2018р.

02.08.2018р. до господарського суду надійшла заява ПАТ ПБФ "Херсонбуд" про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

В судове засідання 03.08.2018р. представники сторін з'явились.

Відповідно до приписів ч.2 ст.118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, з метою надання можливості всім учасникам справи скористатись повним обсягом процесуальних прав, суд дійшов висновку про необхідність розгляду заперечення відповідача в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи заперечення представник відповідача зазначив, що пропущення встановленого судом строку на подання даного заперечення відбулося через неотримання відповідачем позовної заяви, з якою він ознайомився тільки 27.07.2018р. безпосередньо в суді. Отже відповідач фактично не мав можливості подати заперечення до 10.07.2018р.

На питання суду щодо неподання таких заперечень з урахуванням отримання ухвали суду про відкриття провадження у даній справі уповноваженою особою відповідача 06.07.2018р. представник відповідача зауважив, що перебував у плановій відпустці, що також унеможливило своєчасне ознайомлення з матеріалами справи, та просить вважати це поважною причиною неподання заперечення у встановлений судом строк.

Наголосив, що заперечує проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, оскільки вважає за необхідне залучити до участі у справі третіх осіб, які у незаконний спосіб заволоділи нерухомим майном ПАТ ПБФ "Херсонбуд", в тому числі пансіонатом "Прибой", а також вважає за необхідне з'ясувати обставини щодо наявності договірних відносин АТ "Херсонобленерго" з такими особами.

Представник позивача заперечила проти переходу до розгляду справи у загальному позовному провадженні, звернула увагу на пропуск відповідачем встановленого господарським судом строку для подання цього заперечення.

Крім цього, представник відповідача заперечив щодо позовних вимог АТ "Херсонобленерго" та окремих доказів, поданих позивачем в обґрунтування своєї позиції.

В судовому засіданні оголошено перерву до 07.08.2018р. та, з урахуванням заперечень представника відповідача, запропоновано позивачу надати письмово викладену позицію щодо заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відомості щодо порядку зарахування частково погашеної відповідачем заборгованості.

Після закінчення перерви в судове засідання 07.08.2018р. представник позивача з'явився.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважність причин неявки суд не повідомив.

06.08.2018р позивачем подано заперечення щодо переходу до розгляду справи у загальному позовному провадженні та інформацію щодо розрахунків ПАТ ПБФ "Херсонбуд" за спожиту електричну енергію по договору №151 від 20.08.2003р.

Крім цього, представник позивача звернулась до суду з усним клопотанням про залучення до матеріалів справи копії Акту про заміну приладів обліку і акту про опломбування, оскільки в минулому судовому засіданні представником відповідача було поставлено під сумнів докази щодо зняття позивачем показань про спожиту електроенергію з певних приладів обліку.

За приписами ч.5 ст.161 ГПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Враховуючи, що питання щодо приладів обліку електроенергії на об'єкті відповідача виникло під час судового засідання 03.08.2018р., суд постановив про залучення вищезазначеного акту до матеріалів справи.

Представник позивача підтримала позицію щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, просить відхилити заперечення відповідача.

Дослідивши заперечення ПАТ ПБФ "Херсонбуд" проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч.4, 5 ст.250 ГПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Суд не приймає до уваги наведені представником відповідача підстави щодо неможливості подати таке заперечення у встановлений господарським судом строк у зв'язку із неотриманням копії позовної заяви, оскільки означене не підтверджено належними і допустимим доказами. Крім цього, суд враховує, що ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем своєчасно, що не позбавляло останнього скористатись своїм правом на подання такого заперечення. Доводи представника відповідача щодо перебування у плановій відпустці сприймаються судом критично, оскільки відповідач як юридична особа не позбавлений можливості забезпечити участь у справі іншого представника.

Крім цього, згідно з частиною п'ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення 52513,50 грн., а, отже, ціна позову у справі № 923/559/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім цього, відповідачем не подано до суду клопотання про поновлення встановленого господарським судом строку на подання заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відхилення заперечення ПАТ ПБФ "Херсонбуд" проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про що постановлено ухвалу .

При цьому судом враховано, що за приписами ч.4 ст.250 ГПК України, суд постановляє ухвалу за результатами розгляду заперечення відповідача у разі, якщо останній подасть таке заперечення в установлений судом строк.

Враховуючи пропуск відповідачем строку на подання заперечення, ухвала про відхилення заперечення ПАТ ПБФ "Херсонбуд" постановлена без виходу головуючого судді до нарадчої кімнати та без оформлення її окремим документом.

Відповідно до положень ч.5 ст.233 ГПК України, вказана ухвала занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 07.08.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд -

в с т а н о в и в:

Як встановлено господарським судом та слідує з матеріалів справи, 13.08.2003р. між ПАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (постачальник) і ПАТ "Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" в особі ЛОК "Маяк" (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №151, який діє в редакції додаткової угоди від 20.08.2009р. (а.с. 32-43).

Згідно з розділом 1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 280,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору, під час виконання його умов, а також вирішення всіх питань, що не зумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (надалі - ПКЕЕ).

Згідно п.1 додатку №2 до договору "Порядок розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації" (а.с.44-48), споживач знімає показання електролічильників о 00:00 годин 30 числа у місяці з 31 днем, 28 числа у місяці з 29 днями, 29 числа у місяці з 30 днями та 27 числа у місяці з 28 днями і зобов'язаний протягом 0,5 доби з моменту зняття показань електролічильників довести їх значення до постачальника та, згідно п.3 додатку №2, оформлюється акт про обсяги споживання електроенергії.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 (зі змінами) передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електроенергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електроенергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електроенергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором.

Відповідно до п.1 додатку №2 до договору, рахунок споживач повинен сплатити протягом 5 операційних днів з моменту отримання його споживачем.

На виконання умов укладеного між сторонами договору АТ "Херсонобленерго" в період з листопада по грудень 2017 року здійснював поставку електроенергії, а відповідач здійснював її споживання.

Пунктом 2.2.3 Договору на споживача покладено обов'язок оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно умов договору.

Обсяг фактично спожитої за листопад 2017р. електроенергії відповідач довів особисто, надавши позивачеві ОСОБА_5 про обсяги спожитої електроенергії, який склав самостійно на підставі показів приладу обліку (а.с.55).

На підставі означеного Акту, ґрунтуючись на отриманих від відповідача даних, позивач 30.11.2017р. надав відповідачу рахунок №151 від 30.11.2017р. на загальну суму 25840,26 грн. (а.с.51-54).

Відповідачем заборгованість за спожиту електроенергію сплачена частково в сумі 5600,00 грн., що підтверджено банківською випискою за 30.11.2017р. (а.с.56-57).

Залишок несплаченої заборгованості станом на час розгляду справи складає 20240,26 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати заборгованості, позивачем нараховано 1072,72 грн. інфляційних втрат, 321,07 грн. 3% річних та 3456,37 грн. пені.

Крім цього, як зазначає позивач, споживач допустив перевищення договірних обсягів споживання електричної енергії в листопаді 2017 року та грудні 2017 року, про що в рахунках №151 від 30.11.2017р. та №151 від 29.12.2017р. зроблено застереження.

Обсяг спожитої електричної енергії за грудень 2017р. визначений на підставі знятих показів приладу обліку, які зафіксовані в Акті контрольного огляду приладу обліку від 28.12.2017р. (а.с.62).

Як зазначає позивач, враховуючи абз.1 п.6.14 ПКЕЕ, згідно якого перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії, сума штрафних санкцій за перевищення договірного обсягу споживання була включена в Рахунок наступного періоду, а саме: за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 11509 кВт.год в листопаді 2017р. штрафна санкція в розмірі 22420,68 грн. була включена в рахунок №151 від 29.12.2017р. за грудень 2017р.; за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 2542 кВт.год в грудні місяці 2017р. штрафна санкція в сумі 5002,40 грн. була включена в рахунок №462 від 16.01.2018р. за січень 2018р.

Означені рахунки направлені відповідачеві ПАТ ПБФ "Херсонбуд" засобами поштового зв'язку, та отримані останнім 09.01.2018р. і 24.02.2018р. відповідно (а.с.63, 65).

Однак, станом на час подання даного позову та розгляду справи заборгованість в сумі 27423,08 грн. за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії відповідачем не погашена.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення АТ "Херсонобленерго" до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ "Херсонобленерго", з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено вище, 13.08.2003р. між ПАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (постачальник) і ПАТ "Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" в особі ЛОК "Маяк" (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №151, який діє в редакції додаткової угоди від 20.08.2009р.

За умовами розділу 1 договору, постачальник взяв на себе зобов'язання продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 280,0 кВт, а споживач - оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що протягом листопада 2017р. постачальник виконав свої зобов'язання та поставив відповідачу електроенергію. Обсяг спожитої електроенергії споживач довів позивачу особисто, склавши відповідний Акт про обсяги спожитої електроенергії (а.с.55).

Втім, заборгованість за спожиту електроенергію ПАТ ПБФ "Херсонбуд" здійснив не в повному обсязі, на підставі виставленого рахунку №151 від 30.11.2017р. на загальну суму 25840,26 грн. здійснив часткову оплату в сумі 5600,00 грн. (банківська виписка - а.с.56-57).

Залишок заборгованості складає 20240,26 грн.

Вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати заборгованості, позивачем нараховано 1072,72 грн. інфляційних втрат, 321,07 грн. 3% річних та 3456,37 грн. пені.

Розглянувши вимоги в цій частині, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3, 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний період прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно п.6 додатку №2 до договору, у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів постачальник електроенергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується, а сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних.

Так, відповідно до розрахунків, доданих позивачем до позовної заяви (а.с.10-12), інфляційні збитки нараховані за період з листопада 2017 року по червень 2018 року; 3% річних - з 08.12.2018р. по 18.06.2018р.; пеня - з 08.12.2017р. по 18.06.2018р.

Судом враховується, що відповідно до п.1 додатку №2 до договору, рахунок споживач повинен сплатити протягом 5 операційних днів з моменту отримання його споживачем.

В даному випадку рахунок №151 від 30.11.2017р. споживачем отримано 30.11.2017р., про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на рахунку.

Таким чином, початком періоду нарахування інфляційних збитків, 3% річних та пені є 08.12.2017р.

При цьому, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахуванні інфляційних збитків "по червень", останні слід нараховувати по 31.05.2018р.

3% річних та пеня нарахована по 18.06.2018р., однак, позовна заява підписана та направлена відповідачу 13.06.2018р., таким чином, на думку суду, річні та пеню слід нараховувати станом на 13.06.2018р.

Судом, з урахуванням наведених періодів, здійснено власний розрахунок, відповідно до якого:

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
08.12.2017 - 31.05.201820240.261.0541095.4121335.67
Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
20240.2608.12.2017 - 13.06.20181883 %312.75
Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
20240.2608.12.2017 - 14.12.2017713.5000 %0.074 %*104.81
20240.2615.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*675.41
20240.2626.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %0.088 %*621.07
20240.2602.03.2018 - 12.04.20184217.0000 %0.093 %*791.87
20240.2613.04.2018 - 24.05.20184217.0000 %0.093 %*791.87
20240.2625.05.2018 - 13.06.20182017.0000 %0.093 %*377.08
Загальна сума пені за договором складає 3362.10 грн.

Таким чином, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, в частині 1072,72 грн. інфляційних збитків, 312,75 грн. 3% річних та 3362,10 грн. пені.

У задоволенні позовних вимог АТ "Херсонобленерго" в частині стягнення з відповідача 8,32 грн. 3% річних та 94,27 грн. пені господарський суд відмовляє.

В частині позовних вимог щодо стягнення 27423,08 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 4.1 ПКЕЕ передбачено, що постачання електроенергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами.

Відповідно до п.5.1 договору та п.4.2 ПКЕЕ, споживач до 15 листопада поточного року надає постачальникові відомості про розмір очікуваного споживання електроенергії у наступному році з їх помісячним розподілом. У разі ненадання зазначених відомостей у встановлений договором термін, розмір очікуваного споживання електроенергії на наступний рік установлюється постачальником електроенергії на рівні відповідних періодів поточного року.

Так сторони 15.11.2012р. узгодили та підписали додаток №1 до договору про встановлення обсягу постачання електричної енергії та потужності (а.с.47-48), який вступав в дію, починаючи з 01.01.2013р., і вважається щорічно пролонгованим, якщо немає підстав для зміни обсягів відпуску електроенергії.

Згідно із вказаним додатком, запланований споживачем обсяг споживання електричної енергії в листопаді та грудні 2017 року становить 2000 кВт/год.

Згідно п.4.4 ПКЕЕ, споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії. При цьому, пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду.

Про коригування договірних величин споживання електричної енергії відповідач до позивача не звертався.

Обсяги спожитої відповідачем електричної енергії протягом листопада і грудня 2017р. підтверджуються наданим ПАТ ПБФ "Херсонбуд" Актом про обсяги спожитої електричної енергії від 30.11.2017р. та Актом контрольного огляду приладу обліку від 28.12.2017р., в якому зафіксовано показники лічильника №0238276 "Пансіонат "Прибой" інспектором Литвинюк Д.В. (посвідчення №3006) в присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 03.08.2018р. представник відповідача зауважив про невідповідність номерів приладів обліку електричної енергії, визначених у вищенаведених Актах.

Звернув увагу, що в Акті від 30.11.2017р. (а.с.55) визначено, що знято показники з приладу обліку №0496942, а в Акті від 28.12.2017р. (а.с.62) - з приладу обліку №0238276.

Представником позивача надано до матеріалів справи Акт про заміну приладів обліку і акт про опломбування №146521 від 07.07.2014р., відповідно до якого 07.07.2014р. у споживача за Договором №151 було знято електролічильник №0496942 та встановлено та опломбовано електролічильник №0238276.

За наведених обставин суд сприймає визначення в Акті від 30.11.2017р. номеру лічильника, який станом на час складання даного акту замінено, як суто технічну помилку. Крім цього, суд враховує, що обидва акти від 30.11.2017р. та 28.12.2017р. підписані представниками споживача без зауважень.

ОСОБА_5 від 30.11.2017р. скріплений печаткою відповідача, та останнім частково погашено заборгованість за спожиту електроенергію, відомості щодо обсягу якої зафіксовано в даному акті.

За умовами п.4.2.2 договору, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Аналогічна норма закріплена в п.5 додатку №2 до договору.

Судом встановлено, що сума, належна до сплати за перевищення договірного обсягу споживання була включена в Рахунок наступного періоду, а саме: за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 11509 кВт.год в листопаді 2017р. - 22420,68 грн. було включено в рахунок №151 від 29.12.2017р. за грудень 2017р.; за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 2542 кВт.год в грудні місяці 2017р. - 5002,40 грн. було включено в рахунок №462 від 16.01.2018р. за січень 2018р.

Відповідно пп.2 п.10.2 ПКЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електроенергії, а також здійснювати інші платежі, згідно умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до пп.1 п.8.1 ПКЕЕ, постачальник електроенергії має право на отримання від споживача своєчасної оплати електричної енергії.

Таким чином, ПАТ "ПБФ "Херсонбуд" має заборгованість за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії в листопаді та грудні 2017 року на загальну суму 27423,08 грн.

Доказів погашення заявленої до стягнення двократної вартості спожитої електроенергії за понад договірні обсяги у розмірі 27423,08 грн. ПАТ ПБФ "Херсонбуд" суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає доведеними позовні вимоги про стягнення з ПАТ ПБФ "Херсонбуд" двократної вартості спожитої електроенергії за понад договірні обсяги у розмірі 27423,08 грн. а тому задовольняє їх у повному обсязі.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Так у запереченні проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач зазначив, що позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за спожиту протягом листопада-грудня 2017р. електроенергію електроустановками пансіонату "Прибой". Разом з тим, вказаний об'єкт з 26.09.2017р. у незаконний спосіб вибув з власності ТОВ "КПД-5 С", договорами оренди і суборенди з яким визначалось право ПАТ ПБФ "Херсонбуд» (в особі його відокремленого підрозділу ЛОК "Маяк") користування та експлуатації пансіонату "Прибой".

Новий власник пансіонату "Прибой" в односторонньому порядку припинив всі права попереднього користувача цього об'єкта та встановив з жовтня 2017 року фізичний контроль за останнім, почав здійснювати на ньому господарську діяльність на власний розсуд.

ПАТ "Херсонбуд" неодноразово повідомляло АТ "Херсонобленерго" про факт заволодіння об'єктами, договори на електропостачання яких укладено з відповідачем, іншими особами. Отже, за твердженням відповідача, позивачу достеменно відомо про те, що електроенергію споживав не ПАТ "Херсонбуд" а інші особи, з якими позивач, вірогідно, уклав договори поруки.

На думку відповідача, копії документів, поданих позивачем у якості доказів в обґрунтування своїх вимог, мають сумнівний характер та потребують додаткової перевірки.

Крім цього, як стверджує відповідач, підлягають з'ясуванню обставини, пов'язані з наявністю у позивача договірних відносин з ТОВ "БК "Херсонбуд" (або з ОСОБА_6С.) щодо постачання електроенергії на пансіонат "Прибой" у період з жовтня по грудень 2017 року.

З огляду на викладене суд зауважує, що зобов'язання відповідача щодо сплати заявленої в даній справі заборгованості виникло на підставі укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії №151 від 13.08.2003р. в редакції додаткової угоди від 20.08.2009р.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на час розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні докази розірвання даного договору. Договір є чинним, протилежного суду не доведено.

Крім цього, суд звертає увагу, що, як слідує з листів ПАТ ПБФ "Херсонбуд", адресованих АТ "Херсонобленерго" та іншим підприємствам (а.с.86-88), відповідач просив не реагувати на заяви представників третіх осіб щодо переукладення договорів на постачання електричної енергії на об'єктах ПАТ ПБФ "Херсонбуд".

Також, суд враховує факт визнання відповідачем обов'язку щодо сплати заборгованості за листопад 2017 року, а саме часткове погашення боргу в сумі 5600,00 грн. (відповідно до банківської виписки за 30.11.2017р. - а.с.56-57).

При цьому суд критично ставиться до позиції представника відповідача про те, що йому невідомо про таке погашення, невідомо якими особами здійснено оплату та щодо того, що цю оплату могло бути здійснено за попередній період, оскільки в банківській виписці є посилання на платіжне доручення від 29.09.2017р.

Так на вимогу суду позивачем було надано інформацію щодо розрахунків ПАТ ПБФ "Херсонбуд" за спожиту електричну енергію по договору №151 від 20.08.2003р. З означеної інформації слідує, що оплату за жовтень 2017 року споживачем було проведено у повному обсязі 07.11.2017р.; кошти в сумі 5600,00, які надійшли від відповідача згідно виписки з банку від 30.11.2017р. з призначенням платежу "оплата за електроенергію рах. №151 від 29.11.2017р." (вірно читати 30.11.2017р.), були зараховані в рахунок погашення заборгованості, яка виникла згідно рахунку №151 від 30.11.2017р. Заперечень з боку споживача щодо зарахованих коштів в сумі 5600,00 грн. по рахунку №151 від 30.11.2017р. не надходило.

Щодо посилання відповідача на сумнівність копій документів, поданих позивачем у якості доказів в обґрунтування своїх вимог, то такі твердження є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п.1 ст.86 Господарського процесуального одексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги АТ "Херсонобленерго" є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 20240,26 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 27423,08 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії, 1072,72 грн. інфляційних втрат, 312,75 грн. 3% річних, 3362,10 грн. пені.

У задоволенні вимог в частині стягнення 8,32 грн. 3% річних та 94,27 грн. пені суд відмовляє.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" (, 73000, м.Херсон, вул.Лютеранська, 24) на користь Акціонерного товариства "Херсонобленерго" (, 73000, м.Херсон, вул.Пестеля, 5) на рахунок із спеціальним режимом використання №3350 в ТВБВ №10021/01 філії Херсонського обласного управління АТ "Ощадбанк" МФО 352457, код 02766367 - 20240,26 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 27423,08 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії.

3. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" (, 73000, м.Херсон, вул.Лютеранська, 24) на користь Акціонерного товариства "Херсонобленерго" (, 73000, м.Херсон, вул.Пестеля, 5) на поточний рахунок №3350 в ТВБВ №10021/01 філії Херсонського обласного управління АТ "Ощадбанк" у м.Херсоні, МФО 352457, код 02766367 - 1072,72 грн. інфляційних втрат, 312,75 грн. 3% річних, 3362,10 грн. пені, 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

5. У задоволенні позову АТ "Херсонобленерго" в частині стягнення 8,32 грн. 3% річних та 94,27 грн. пені відмовити.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено

і підписано 14.08.2018р.

Суддя М.Б. Сулімовська