ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/987/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник діючий на підставі довіреності);

від відповідача: ОСОБА_2 (представник діючий на підставі довіреності);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства „Страхова група „ТАС (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65);

до відповідача: Комунального підприємства Міські дороги (65010, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2-Б);

про стягнення 49 490,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 25.05.2018 року позивач - Приватне акціонерне товариство „Страхова група „ТАС (надалі АТ „СГ „ТАС (приватне)) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства „Міські дороги (надалі КП „Міські дороги), в якій просив суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 49 490,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на укладений між АТ „СГ „ТАС (приватне) та КП Міські дороги договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.08.2014 року №АІ/0097151, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу „МАЗ 555102-220, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 18.06.2018 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/987/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.07.2018 року.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року судом, в порядку ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 13.08.2018р. та встановлено сторонам нові строки для подання заяв по суті спору.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року, в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, за клопотанням представника позивача, судове засідання від 13.08.2018р. при розгляді справи №916/987/18 призначено в режимі відеоконференції, з метою забезпечення явки представника АТ „СГ „ТАС (приватне).

01.08.2018р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов (вх. ГСОО №15512/18), відповідно до якого відповідач зазначає, що дійсно не повідомляв про настання дорожньо-транспортної пригоди, як того вимагають положення ст. 33 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та зазначає, що водій транспортного засобу „МАЗ 555102-220, номерний знак ВН0049, який знаходився під управлінням ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та саме 01.01.2015 року виконував свої посадові обовязки щодо очищення доріг і вулиць м. Одеси від снігу та ожеледиці, як робітник підприємства, який забезпечував суспільні потреби. Та вказує, що автомобіль „Ленд Ровер, який отримав пошкодження був кинутим, а тому вважає, що ця обставина не виключає ступень вини постраждалого, оскільки міська рада зверталась до мешканців з проханням прибрати з проїжджої части свої авто, що за думкою відповідача свідчить про малу ступінь вини КП Міські дороги. З огляду на викладене КП Міські дороги просить суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 13.08.2018р., представник позивача, який приймав участь в режимі відеоконференції, в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.08.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 17.08.2018р.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено:

Як вбачається з довідки відділу ДАІ з обслуговування м. Одеси (а.с. 12) та постанови Ананьївського районного суду Одеської області від 09.02.2015р. по справі №491/136/15 (а.с.14), 01.01.2015 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_3, знаходячись в м. Одеса по вул. Д.Донського, 102, керуючи транспортним засобом марки „МАЗ 555102-220 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахувавши дорожню обстановку (ожеледиця), здійснив занос, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з стоячим автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР України.

Зазначеною постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

При цьому, вищезазначене ДТП за участю автомобіля „МАЗ 555102-220, який перебував під керуванням водія ОСОБА_3, скоєно при виконанні трудових (службових) обовязків (роботодавець - КП Міські дороги), що вбачається із подорожнього листа вантажного автомобіля від 01.01.2015р. (а.с. 24).

Згідно акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) транспортного засобу „Ленд Ровер державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 16-17) встановлено відповідні пошкодження зазначеного автомобіля, вартість відновлення яких становить 132 813,29 грн., згідно рахунку № від 13.01.2015 року.

На виконання умов полісу №АІ/0097151 (а.с. 13) на підставі страхового акту №11119В/21/2015 від 22.06.2015р. (а.с.22), повідомлення ОСОБА_3 від 19.01.2015р. про настання події, заяви ОСОБА_5 про страхове відшкодування від 20.05.2015р., який є власником пошкодженого автомобіля, згідно свідоцтва про реєстрацію САЕ449561 (а.с. 19-20), позивачем на користь ОСОБА_5 було сплачено страхову виплату у розмірі 49 490,00 грн., згідно платіжного доручення №55200 від 25.06.2015р. (а.с.26).

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 21), що є додатком №1 до страхового акту №11119В/21/2015 від 22.06.2015р., сума страхового відшкодування становить різницю між страховою сумою, визначеною у п. 4 полісу №АІ/0097151 (шкода заподіяна майну 50000,00 грн. ліміт відповідальності) та розміром франшизи, визначеної у п.5 зазначеного полісу (510,00 грн.), що складає 49 490,00 грн.

Як встановлено судом, про настання дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було письмово повідомлено позивача, зазначені обставини викладені відповідачем у відзиві на позов (а.с.60-61). При цьому, позивачем на адресу КП Міські дороги було направлено претензію (а.с.25), яка була залишена без відповіді та задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами п. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з урахуванням п. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України постанова Ананьївського районного суду Одеської області від 09.02.2015р. по справі №491/136/15, якою водія ОСОБА_3 визнано винним у скоєні ДТП, має преюдиційне значення для встановлення обставин при розгляді справи №916/987/18.

Водночас, цивільно-правова відповідальність КП Міські дороги на момент скоєня дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ „СГ „ТАС (приватне) на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного у формі полісу №АІ/0097151.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом, на виконання умов полісу №АІ/0097151 на підставі страхового акту №11119В/21/2015 від 22.06.2015р., заяви ОСОБА_5 про страхове відшкодування від 20.05.2015р. було сплачено страхову виплату у розмірі 49 490,00 грн., згідно платіжного доручення №55200 від 25.06.2015р.

Статтею 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України визначено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно вимог підпункту "ґ" пункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Тобто зазначена правова норма передбачає у випадку неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди наявність у нього права на пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а не відсутність такого права.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції Закону України від 17.02.2011 р. N 3045-VI) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок страхувальника повідомити письмово страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду регламентовано положеннями Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення страховика у встановлені законом строки.

При цьому неузгодженість пунктів статей 33 та 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" після внесених змін згідно із Законом України від 17.02.2011 р. N 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" не може обмежувати встановлене статтею 38 цього Закону право страховика подати регресний позов у разі недотримання строків і умов повідомлення його про дорожньо-транспортну пригоду, а відтак і не може бути підставою для відмови у позові.

Вказані висновки викладені також у постанові Верховного Суду України по справі №6-1цс14 від 12.02.2014 року, які згідно до вимог п. 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, про настання дорожньо-транспортної пригоди, водієм транспортного засобу у передбачений законом триденний строк , не було повідомлено позивача, а страховий акт №11119В/21/2015 від 22.06.2015р. містить посилання на заяву водія ОСОБА_3 датовану лише 19.01.2015р., тобто з пропуском вставленного строку. Разом з тим, згідно з відзиву на позовну заяву, КП „Міські дороги також визнається факт не повідомлення страховика.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, в порушення вимог ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не доведено наявність поважних причин, що водій ОСОБА_3 та КП „Міські дороги не мали змоги виконати відповідний обов'язок у встановлений законом строк і не підтверджено зазначене документально.

Разом з тим, за загальним правилом регресним є зобов'язання, у якому особа, що відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до заподіювача шкоди (регресанта) у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено та сторонами не спростовано як вину водія ОСОБА_3. так і спричинення дорожньо-транспортної пригоди при виконанні трудових (службових) обовязків, суд дійшов висновку, що позивачем вірно предявлено позов до КП „Міські дороги, як до роботодавця особи, яка завдала шкоду.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 9 Закону України Про страхування та ст. 12 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів встановлено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, позивачем правомірно було зменшено суму виплаченого страхового відшкодування на суму франшизи, передбачену полісом №АІ/0097151.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що розмір заборгованості КП „Міські дороги перед АТ „СГ „ТАС (приватне) по відшкодуванню збитків, які були заподіяні позивачу в звязку з виплатою страхового відшкодування, здійсненого відповідно до договору добровільного страхування №АІ/0097151, витікає з вимог діючого законодавства України, з урахуванням чого суд вважає позовні вимоги АТ „СГ „ТАС обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ „СГ „ТАС та стягнення з відповідача в порядку регресу суми збитків у розмірі 49 490,00 грн.

Згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплати судового бору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства Міські дороги (65010, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2-Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства „Страхова група „ТАС (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65; ) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 49 490/сорок девять тисяч чотириста девяносто/грн. та судовий збір у розмірі 1762 /одна тисяча сімсот шістдесят дві/ грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17 серпня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська