У Х В А Л А

01.08.2018 Справа № 910/9741/13
Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія"

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 395 593, 11 грн.

В межах розгляду справи № 910/9741/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Залар"

до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія"

про визнання банкрутом

Представники сторін:

заявник: ОСОБА_1

від Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія": Шуліма Д.В. - представник

від ДК "Укроборонпром": Прудь О.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні судді Господарського суду міста Києва Паська М.В. перебуває справа № 910/9741/13 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Залар" про банкрутство

Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016.

16.05.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 317 449, 72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 317 449, 72 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 та частково задоволено заяву ОСОБА_1, стягнуто з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" на користь заявника 302 449, 72 грн. середнього заробітку за період з 20.07.2013 по 15.05.2017, у задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2018 касаційну скаргу Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" задоволено часткового, постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 скасовано, матеріали справи за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 317 449, 72 грн. в межах розгляду справи № 910/9741/13 про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками проведення автоматизованого розподілу справи № 910/9741/13 у вказаній частині, визначено суддю Баранова Д.О. для розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 317 449, 72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 317 449, 72 грн. в межах розгляду справи № 910/9741/13 про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" прийнято до свого провадження суддею Барановим Д.О. та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні на 20.04.2018.

18.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення від боржника на заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 підготовче засідання відкладено на 11.05.2018 у порядку ст.ст. 182, 183 Господарського процесуального кодексу України.

03.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

11.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 28.04.2018 в частині вимог про зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат його трудової книжки.

У підготовчому засідання 11.05.2018 судом оголошено, що заява про збільшення позовних вимог, що надійшла до суду 03.05.2018 відповідає вимогам ст. 170 Господарського процесуального кодексу України та подана відповідно до ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України з доказами направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, а відтак, прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста від 11.05.2018 судом оголошено перерву до 23.05.2018 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

22.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог та додаткові пояснення Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" на заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 395 593, 11 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 у підготовчому засіданні в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 06.06.2018

04.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив боржника та заперечення на заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 27.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.08.2018 в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 01.08.2018 розглядалась заява ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 395 593, 11 грн.

ОСОБА_1 підтримав подану ним заяву та просив суд про її задоволення.

Представник Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" заперечив щодо задоволення поданої заяви та просив суд відмовити в її задоволенні.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

Подана заява мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2010 у справі № 2-545/2010 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" (на даний час - Державне підприємство "Українська авіаційна транспортна компанія"), 3-я особа: Президент Державного підприємства Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" ОСОБА_5 про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення доплати до заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Як про це вказує заявник, у зв'язку з тим, що на даний час трудова книжка боржником не видана, ОСОБА_1 здійснено нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог) за весь час затримки видачі трудової книжки в перед з 20.07.2013 по 11.05.2018 на загальну суму 380 593, 11 грн., крім того, заявник також просить суд стягнути з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" моральну шкоду в розмірі 15 000, 00 грн.

В той час, із поданого Державним підприємством "Українська авіаційна транспортна компанія" відзиву та додаткових пояснень, вбачається, що підприємство заперечує щодо поданої ОСОБА_1 заяви з наступних підстав.

04.11.2008 ОСОБА_1 до підприємства із заявою про звільнення у зв'язку з перемогою в конкурсі на заміщення вакантної посади на іншому підприємстві. До зазначеної заяви було додано лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит", згідно якого ОСОБА_1 став переможцем в конкурсі.

На виконання вимог законодавства, Наказом № 560-п від 12.11.2008 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади віце-президента з економіки та фінансів з 12.11.2008 та прийнято рішення про проведення остаточного розрахунку з останнім.

Однак, як про це вказує Державне підприємство "Українська авіаційна транспортна компанія", ОСОБА_1 не з'являвся на підприємство за отриманням Наказу, трудової книжки та розрахунку.

29.12.2008 на адресу ОСОБА_1 направлено лист, яким йому запропоновано з'явитись на Підприємство для отримання трудової книжки та розрахунку, що відповідає вимогам абзацу 1 пункту 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вказаний лист отримано заявником особисто 03.01.2009, про що свідчить його підпис на зворотному повідомленні

При цьому, як вказує підприємство, незважаючи на отримання вказаного листа ОСОБА_1 не з'явився для отримання трудової книжки та розрахунку.

Крім того, Державне підприємство "Українська авіаційна транспортна компанія" вказує, що за результатами проведених інвентаризацій основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, а також івентаризації документації підприємства (наказ № 07 від 25.09.2015 та наказ № 07 від 20.05.2016) встановлено, що на підприємстві відсутня кадрова документація ОСОБА_1 за період з 2008 по 2010 роки, у тому числі і трудова книжка.

У зв'язку з тим, що під час інвентаризації документів підприємства виявлено відсутність за період з 2008 по 2010 рік кадрових документів, у тому числі і трудових книжок та з цього факту порушено кримінальне провадження щодо колишнього керівника підприємства ОСОБА_5, то за таких обставин на переконання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" вимога ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню.

Також, у відзиві на заяву Державне підприємство "Українська авіаційна транспортна компанія" послалося й на те, що у спірний період часу ОСОБА_1 працював директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейдер", при цьому боржником зроблено посилання на долучений ним витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що має виключати наявність вимушеного прогулу та стягнення відповідного боргу. Водночас, із посиланням на аналогічний витяг боржник стверджував, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і отримує, ймовірно, дохід від підприємницької діяльності.

Що стосується вимог заявника, щодо стягнення моральної шкоди, то на переконання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія", заявником не надано належних доказів на які від посилається, як на підставу своїх вимог та не наведено підстав, якими керувався ОСОБА_1 встановлюючи розмір моральної шкоди.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 395 593, 11 грн., оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні, виходячи з наступного.

Так, скасовуючи ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 у даній справі, Верховний Суд в своїй постанові від 13.02.2018 вказав про те, що судами попередніх інстанцій не вирішено низку істотних питань, що їх належить вирішити у цій справі:

1) Питання повідомлення роботодавцем ОСОБА_1 у 2008 році про готовність видати йому трудову книжку;

2) Питання причин неявки ОСОБА_1 у 2008 році з метою отримання трудової книжки;

3) Питання причин відсутності трудової книжки у володінні підприємства-роботодавця;

4) Питання причин невидачі підприємством-роботодавцем дублікату трудової книжки ОСОБА_1;

5) Питання середньодобового заробітку ОСОБА_1 під час роботи у Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія".

6) Питання періоду роботи ОСОБА_1 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейдер" та розміру доходу, що його він отримує/отримував там у якості заробітної плати;

7) Питання періоду роботи ОСОБА_1 суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою та отриманого останнім доходу.

Частиною 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відтак, виконуючи вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції від 13.02.2018, слід зазначити наступне.

Що стосується повідомлення роботодавцем щодо готовності видати ОСОБА_1 у 2008 трудову книжку, то як вбачається із поданого підприємством відзиву в якому повідомлено, що 29.12.2008 було направлено лист, яким ОСОБА_1 запропоновано з'явитись на підприємство для отримання трудової книжки та розрахунку. Вказаний лист, як про це вказано Державним підприємством "Українська авіаційна транспортна компанія" отримано заявником особисто 03.01.2009, про що свідчить його підпис на зворотному повідомленні. Однак, суд вказує про те, що а ні копії листа від 29.12.2008, а ні повідомлення що свідчило б про отримання заявником такого листа в матеріалах справи не міститься.

Стосовно причин неявки ОСОБА_1 у 2008 році з метою отримання трудової книжки, то як вбачається із поданої ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог, останній не був повідомлений про результати розгляду роботодавцем його численних заяв про звільнення у 2008 році та не повідомлявся взагалі, як про це вказує заявник про готовність видати йому трудову книжку.

Щодо питання причин відсутності трудової книжки у володінні підприємства-роботодавця, то як вбачається із поданих 18.04.2018 Державним підприємством "Українська авіаційна транспортна компанія" додаткових пояснень, згідно з акту приймання-передачі документів Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" від 05.10.2015 від попереднього керівника ОСОБА_7 новому в.о. Генерального директора підприємства ОСОБА_8 не передано трудової книжки ОСОБА_1 та за результатом

проведених інвентаризацій основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних

цінностей, а також документації на підприємстві відсутня кадрова документація ОСОБА_1 за період з 2008 по 2010 роки, у тому числі і трудова книжка.

Разом з тим, суд звертає увагу, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2010 у справі № 2-545/2010 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" та зобов'язано Державне підприємство Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку; стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" на користь ОСОБА_1 11 705, 69 грн. за затримку видачі трудової книжки, 34 120, 70 грн. компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди 2 000 грн.; в решті позову відмовлено.

Поміж іншого, вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачем не було вчинено жодних реальних дій, спрямованих на отримання трудової книжки, які б свідчили про те, що відповідач зволікав або ж перешкоджав позивачу у її отриманні.

Оскільки повідомлення про необхідність отримання трудової книжки направлено ОСОБА_1 з порушенням строків, а саме, 29.12.2008, а отримано ним 03.01.2009, тому з підприємства підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.11.2008 по 03.01.2009. Розмір середньоденної заробітної плати суд бере з довідки наданої представником відповідача, яка складає 316 грн. 37 коп. В період з 12.11.2008 по 03.01.2009 37 робочих днів, а тому стягненню за час вимушеного прогулу підлягає 11 705 грн. 69 коп. (37 днів х 316 грн. 37 коп. = 11 705 грн. 69 коп.).

В ході судового розгляду, судом було встановлено, що трудову книжку позивач до моменту винесення рішення по даній справі не отримав, а тому вимога про зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку також було задоволено.

В подальшому, ухвалою попереднього засідання від 17.04.2014 у справі № 910/9741/13 визнано вимоги ОСОБА_1 на суму 359 712, 69 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки за період з 12.11.2008 по 19.07.2013 рік.

Так, за висновком господарського суду, кредиторські вимоги ОСОБА_1 на суму 359 712, 69 грн., з яких 36 120,70 грн. підтверджені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.06.2010 у справі № 2-545/2010, виконавчим листом від 15.04.2011, а також постановою Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 20.04.2011 про відкриття виконавчого провадження, а 323 591, 99 грн. сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.11.2008 по 19.07.2013.

Згідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що стосується питання середньодобового заробітку ОСОБА_1 під час роботи у Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія", то слід зазначити наступне, оскільки, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.06.2010 у справі № 2-545/2010, були встановлено, розмір середньоденної заробітної плати з довідки наданої представником відповідача, яка складає 316 грн. 37 коп. в період з 12.11.2008 по 03.01.2009, а отже, встановлені рішенням суду обставини щодо середньодобового заробітку ОСОБА_1 під час роботи у Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія" в даній справі не потребують доказування.

Стосовно питань періоду роботи ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Рейдер" та розміру доходу, що його він отримує/отримував там у якості заробітної плати та також періоду роботи ОСОБА_1 суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою та отриманого останнім доходу, то у поданій заявником заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 вказує наступне, що згідно відомостей з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що заявник є єдиним засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейдер" та є його керівником ще станом на 07.09.2005, тобто задовго до порушення трудових прав з боку Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія". Тобто, як про це вказує заявник, на будь яку "нову" роботу після звільнення з підприємства ОСОБА_1 не працевлаштовувався та не отримував заробітної плати за новим місцем роботи. Як про це стверджує заявник, на цій посаді він взагалі не отримував заробітної плати жодного разу, ні під час роботи в Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія", ні після звільнення, оскільки сам був єдиним засновником свого ж підприємства.

Так, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, з якого вбачається, що то в такому статусі заявник знаходиться з 08.07.2002 і є самозайнятою особою, яка здійснює підприємницьку діяльність самостійно.

Так як по це вказує заявник, в жодному разі ніяк не пов'язано "з роботою ОСОБА_1 суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою", тому що працювати суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою неможливо, оскільки фізична особа-підприємець є самозайнята особа, яка не отримує заробітної плати, а отримує дохід від здійснення нею підприємницької діяльності, а в разі, якщо такого доходу ця особа не отримує, то ніхто не гарантує їй виплату заробітної плати. Отже, діяльність ОСОБА_1 в якості фізичної особи-підприємця з 2002 року жодним чином неможливо пов'язувати з отриманням заробітної плати в якості найманого працівника і перебуванням в трудових стосунках з роботодавцем згідно вимог КЗпП.

Так, частинами 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відтак, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування по справі, будь яких інших доказів, стосовно роботи ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Рейдер" та розміру доходу, що його він отримує/отримував там у якості заробітної плати та також періоду роботи ОСОБА_1 суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою та отриманого останнім доходу, а ніж тих, що були викладені ОСОБА_1 в матеріалах справи не міститься.

Крім того, будь яких клопотань за період розгляду заяви щодо необхідності витребування таких доказів чи інформації до суду не надходило та у судових засіданнях учасниками справи не заявлялось.

Що стосується причин невидачі підприємством-роботодавцем дублікату трудової книжки ОСОБА_1, то як вбачається із поданої 29.05.2018 Державним підприємством "Українська авіаційна транспортна компанія" заяви про долучення документів до матеріалів справи та встановлено судом, листом за вих. № 388 від 10.10.2013 підприємство повідомило ОСОБА_1 про відсутність його трудової книжки, причини її відсутності із зазначенням наступного: "…….Також повідомляємо, що 13.12.2010 було призначено тимчасово виконуючого обов'язки президента Державного підприємства Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" ОСОБА_10 та проведена інвентаризація документів підприємства в ході якої виявлено відсутність кадрових документів за період 2008-2010 роки. У зв'язку з цим Генеральною прокуратурою України розслідується кримінальна справа щодо колишнього керівника Державного підприємства Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України (викрадення, привласнення документів, штампів, печаток, що спричинило порушення роботи підприємства).

Враховуючи вищевикладене, Вам буде видано дублікат трудової книжки у відповідності до п. 5.2. р. 5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Разом з тим, для належного оформлення дублікату трудової книжки, відділу кадрів необхідні документи, що підтверджують Ваш загальний трудовий стаж роботи до працевлаштування на наше підприємство Ваш загальний трудовий стаж роботи до працевлаштування на наше підприємство, оскільки Ваша особова справа та особова картка також відсутня.

У зв'язку з вищевикладеним, просимо Вас надати до відділу кадрів Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" документи, що підтверджують Ваш загальний трудовий стаж роботи до працевлаштування до Державного підприємства Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія".

Із відмітки здійсненої ОСОБА_1 на вказаному листі, вбачається, що останній 05.11.2013 був ознайомлений із його змістом.

Частиною 1 статтті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015, про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23.09.2014 у справі № 927/741/13).

Приписами ст. 235 Кодексу законів про працю закріплено, поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року N 58 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, пунктом 6.1 розділу 6 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" закріплено, що якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості.

Пунктом 6.2. вказаної Інструкції визначено, що трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку.

З наданого боржником акта від 29.05.2018 "стосовно проведеного службового розслідування щодо трудової книжки ОСОБА_1" вбачається, що боржником встановлено факт відсутності трудової книжки ОСОБА_1 на підприємстві та причини такої відсутності , які вже були відображені в листі боржника №388 від 10.10.2013.

Отже, судом встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 загублена саме боржником Державним підприємством "Українська авіаційна транспортна компанія", що останнім не заперечується та підтверджується актом боржника від 29.05.2018 та листом №388 від 10.10.2013.

Так, пунктом 5.2. розділу 5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" закріплено, дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Відповідно до п. 5.3. вказаної Інструкції передбачено, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ

"Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював

у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Приписами п. 5.6. Інструкції унормовано, що дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв'язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.

Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі.

У разі відновлення доступу до трудової книжки записи з дубліката про періоди роботи переносяться до трудової книжки. При цьому на першій сторінці дубліката робиться напис: "Дублікат анульовано", посвідчується печаткою роботодавця за останнім місцем роботи працівника та дублікат повертається його власнику.

Таким чином, системний аналіз положень Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" дає підстави дійти висновку, що дублікат трудової книжки заповнюється за загальними правилами, видається на підставі поданих працівником належним чином оформлених документів про підтвердження загального стажу роботи до влаштування на це підприємство.

В той час, судом встановлено, що доказів звернення ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" із належним чином оформленою письмовою заявою з доданими до неї документи, що підтверджують загальний трудовий стаж роботи до працевлаштування в Державне підприємство Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія" та у свою чергу відмови такого підприємства у видачі дублікату трудової книжки в матеріалах справи не міститься.

Відтак, як про це зазначалось судом вище, 05.11.2013 ОСОБА_1 був ознайомлений із листом Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" за вих. № 388 від 10.10.2013 в якому підприємство повідомило ОСОБА_1 про відсутність його трудової книжки на підприємстві та необхідність надання до відділу кадрів для належного оформлення дубліката трудової книжки документів, що підтверджують загальний стаж роботи до працевлаштування на вказане підприємство, оскільки, особова справа та особова картка на підприємстві також відсутня.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, будь яких доказів/інформації щодо неможливості ОСОБА_1 надання необхідних для оформлення копії трудової книжки документів та/або несприйяння боржником в їх отриманні, ні Державному підприємству "Українська авіаційна транспортна компанія", ні суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки, боржник не видав ОСОБА_1 трудову книжку, повідомив про можливість отримання її дублікату після надання до відділу кадрів для належного оформлення дубліката трудової книжки документів, що підтверджують загальний стаж роботи до працевлаштування на вказане підприємство, про що ОСОБА_1 був повідомлений 05.11.2013 згідно відмітки здійсненої ним на листі за вих. № 388 від 10.10.2013, та зважаючи на той факт, що ухвалою попереднього засідання від 17.04.2014 у справі № 910/9741/13 визнано вимоги ОСОБА_1 на суму 359 712, 69 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки за період з 12.11.2008 по 19.07.2013, заява ОСОБА_1 в частині стягнення з боржника середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає частковому задоволенню, та підлягає стягненню з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24 044, 12 грн. за період з 22.07.2013 по 05.11.2013 (тобто, 76 робочих днів) виходячи з середньоденної заробітної плати, що складає 316, 37 грн.

Що стосується вимог заявника в частині стягнення з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" моральної шкоди в розмірі 15 000, 00 грн., то суд вказує наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Позаяк, суд вказує, що заявником не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому втрат немайнового характеру, а також доказів наявності причинного зв'язку між понесеною ним шкодою і протиправним діянням боржника та вини останнього в її заподіянні, а відтак, за висновками суду вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги заявника про зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки, то суд зазначає наступне.

11.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_1 про відмову від вимог в частині зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки.

Так, приписами п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

В той час, частинами 1, 2 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до ч. 3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Таким чином, розглянувши подане заявником клопотання та заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, судом встановлено, що клопотання про відмову від вимог в частині зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки, підписане повноважною особою, а саме: представником заявника ОСОБА_11 на підставі ордеру про надання правової допомоги серія КВ № 387868 від 10.05.2018.

Зі змісту клопотання заявника вбачається, що вказане клопотання не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Так, приписами частини 3 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відтак, судом встановлено, що клопотання заявника про відмову від вимог в частині зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки, підписане уповноваженою особою, а саме представником заявника ОСОБА_11, яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги серія КВ № 387868 від 10.05.2018, та підтримано заявником в судовому засіданні.

Відтак, враховуючи викладене вище, оскільки, відмова заявника від вимог в частині зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, підписана уповноваженою особою, суд дійшов висновку про прийняття відмови заявника від вимог в частині зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки та закриття провадження в цій частині, на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Також, суд зазначає, що у відповідності до частини третьої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 74, 76, 77, 79 та ст. 231, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Прийняти відмову ОСОБА_1 в частині вимог про зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки.

2. Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" в частині зобов'язання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки в межах справи № 910/9741/13 про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія".

3. Заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на суму 395 593, 11 грн. в межах справи № 910/9741/13 про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 24, корпус 3, ідентифікаційний код 24964464) на користь ОСОБА_1 (02152, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24 044 (двадцять чотири тисячі сорок чотири) грн. 12 коп.

5. Видати наказ.

6. В іншій частині заяву залишити без задоволення.

7. Копію ухвали направити учасникам процесу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 06.08.2018

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов