КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2018 р. м.Київ Справа №910/4123/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 09.08.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) у справі №910/4123/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Національного банку України

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ"

2)Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича Консалтингова Група"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд"

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича Консалтингова Група", третя особа-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд", третя особа-3 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", третя особа-4 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору про відступлення права вимоги від 12.09.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" - недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 апеляційні скарги були залишені без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 15.02.2017 касаційні скарги Національного банку України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволені частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі №910/4123/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 у задоволенні позову Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним договору - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову першої інстанції мотивовано тим, що судовими рішеннями у справі №910/3117/17 визнано недійсним перебування майнових прав за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 року в заставі у НБУ, а отже Національний банк України не є заставодержателем цих майнових прав. Суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних порушених прав Національного банку України у даному судовому спорі не має, як і відсутні підстави для подання позову, оскільки майнові права за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 в заставу не передавались та обмежень щодо їх подальшого відчуження у зв'язку із заставою не було, а Національний банк України на сьогоднішній день не має жодного відношення як до договору кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, так і відповідно до договору відступлення прав вимоги від 12.09.2014.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Національний банк України звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) у справі №910/4123/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно було залишено заяву позивача про зміну підстав позову без розгляду у зв'язку з опискою в останній, а також не враховано доводи позивача стосовно порушення його прав внаслідок укладення оспорюваного правочину, а саме: передача майнових прав за Договором кредитної лінії від 27 вересня 2013 № ВКЛ-2007072/1 без погодження куратора банку та згоди Національного банку України є прямим порушенням прав та інтересів Національного банку України. Крім того, позивач зазначав про те, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано тих обставин, що існуванння оспорюваного договору про відступлення прав вимоги від 12.09.2014, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «КУА «Дельта-Капітал» (ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент») змінює обсяг та розмір коштів, які будуть відшкодовані Національному банку України, як кредитору АТ «Дельта Банк», за рахунок виконання зобов'язань ДП «Укрспирт». Крім того, позивач вказував, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано доводи позивача стосовно того, що:

- договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 є нікчемним в силу п. 1, п. 5 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- АТ «Дельта Банк» не мав права укладати договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням АТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України;

- в порушення ст. 56 Закону України «Про Національний Банк України», ст. 3 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. е, є п. 4.9. глави 4 розділу І Положення НБУ № 346 від 17 серпня 2012 року в редакції від 24 вересня 2014 року, Постанови Правління НБУ № 560/БТ від 11 вересня 2014 року на засіданні № 62/3 комітету з проблемних активів банківської групи «Дельта» (на якому приймалося рішення про надання погодження на укладення Договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року не був присутній куратор банку, що також вказує на порушення процедури отримання погодження на укладення правочину та тягне за собою його недійсність.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/4123/16 за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) розподілено для розгляду колегії судів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Куксов В.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4123/16 за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018), розгляд справи призначено на 31.05.2018.

16.05.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач -2 вказував на законність доводів апеляційної скарги. Зокрема, відповідач-2 посилався на те, що ним до суду першої інстанції було подано заяву про визнання позову. Крім того, відповідач-2 посилався на те, що:

- формальна відмова суду першої інстанції в задоволенні заяви про зміну підстав позову є необґрунтованою, безпідставною та протиправною, такою, що суперечить вимогам норм процесуального права та Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;

- існування оспорюваного договору про відступлення прав вимоги від 12.09.2014, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «КУА «Дельта-Капітал» (ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент») змінює обсяг та розмір коштів, які будуть відшкодовані Національному банку України, як кредитору АТ «Дельта Банк», за рахунок виконання зобов'язань ДП «Укрспирт»;

- судом першої інстанції не було враховано, що в результаті здійснення розрахунку за договором відступлення права вимоги відбулося в межах Банку, тобто не відбулося реальне надходження коштів на рахунок банку, а відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань;

- оскільки в результаті здійснення розрахунку за Договором відступлення права вимоги від 12.09.2014 АТ «Дельта Банк» не отримав реальних коштів, то відповідно останній безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог (прав вимоги за Кредитним договором, укладеним з ДП «Укрспирт») то Договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- ТОВ «КУА «Скай кепітал менеджмент» було передано майно (майнові права) банку, через що ним отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину;

- за оспорюваним договором відступлення банк прийняв на себе зобов'язання з порушенням своїх зобов'язань перед Національним банком України, норм чинного законодавства, у тому числі Закону України «Про банки і банківську діяльність», який вимагає дотримання банком законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України, що зазначено у п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину;

- оскільки АТ «Дельта Банк» не мав права укладати договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням АТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України.

21.05.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надійшов відзиві на апеляційну скаргу, в якому третя особа вказувала на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Національного банку України. Зокрема, третя особа-3 зазначала, що жодних порушених прав Національного банку України у даному судовому спорі - немає, оскільки майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 в заставу не передавались та обмежень щодо їх подальшого відчуження у зв'язку із заставою - не було, а НБУ на сьогоднішній день не має жодного відношення як до договору кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, так і до договору про відступлення прав вимоги від 12.09.2014. Також, третя особа наголошувала на тому, що згідно з приписами Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління НБУ № 346 від 17.08.2012 (у відповідній редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину), не було передбачено обов'язковості чи необхідності узгодження з куратором банку правочинів щодо відступлення права вимоги чи будь-яких інших правочинів, у зв'язку з чим при укладенні та виконанні оспорюваного правочину не було порушено постанови НБУ № 560/БТ від 11.09.2014.

31.05.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ "Правнича Консалтингова Група" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа-1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зокрема, третя особа-1 наголошувала на тому, що судовими рішенням, які набрали законної сили у справі № 910/3117/17, встановлено обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні даного спору.

31.05.2018 розгляд справи №910/4123/16 за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) - не відбувся.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі суду - неможливо.

Враховуючи положення п.17.4 ч.17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, розпорядженням №09.1-08/1382/18 від 31.05.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/4123/16.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.05.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 справу №910/4123/16 за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В., розгляд справи призначено на 26.06.2018.

15.06.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач -1 просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Так, відповідач-1 в обґрунтування доводів заперечень на апеляційну скаргу посилався на те, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, який укладений між відповідачем-2 та третьою особою-3 перебувають у заставі позивача на підставі договору застави від 26.02.2014 № 06/ЗМП, укладеного між позивачем та відповідачем-2, який було укладено в забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 06 від 26.02.2014, укладеним між позивачем та відповідачем-2. Крім того, відповідач-1 зазначав про те, що права вимоги за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 не були предметом відступлення за оскаржуваним договором, який позивач просить визнати недійсним, оскільки на підставі договору про відступлення права вимоги від 12.09.2014 відповідач-1 набув право вимоги до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної галузі «Укрспирт» за кредитним договором № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013. Також, відповідач-1 вказував на необхідність врахування приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України щодо висновків, які зроблені судами у справі № 910/3117/17. Також, відповідач-1 зазначав про правомірність залишення судом першої інстанції без розгляду заяви позивача про зміну підстав позову, а також на відсутність порушених прав позивача оспорюваним правочином.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.07.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2018.

26.07.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Правнича консалтингова група» надійшли додаткові пояснення, в яких третя особа вказувала на те, що банком не було здійснено жодного повернення коштів. Крім того, третя особа-1 вказувала на необхідність врахування преюдиційності обставин, встановлених у справі № 910/3117/17, а також на те, що доводи апеляційної скарги у даній справі є повністю тотожними з доводами касаційної скарги, яка подавалась Національним банком України у справі № 910/3117/17. Також, третя особа -1 вказувала на те, що відповідно до додаткової угоди №2 від 02.03.2015 до кредитного договору сторони внесли зміни, якими зменшили суму кредиту з 800 000 000 грн. до 711 254 408,74 грн. Відповідно до електронного повідомлення АТ «Дельта Банк» від 04.04.2016 № 3032, яке адресоване Національному банку України, АТ «Дельта Банк» повідомило про включення кредиторських вимог НБУ до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» в сумі 9 344 571 307,23 грн. і в т.ч. 711 254 408,74 грн. за кредитним договором. Зазначене, на думку третьої особи-1, свідчить про зменшення суми кредиту, що був наданий НБУ АТ «Дельта Банк», а сума, на яку зменшено обсяг фінансування, повністю охоплюється розміром прав вимоги за кредитним договором ДП «Укрспирт».

27.07.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Національного банку України надійшли додаткові письмові пояснення, в яких Національний банк України надав пояснення з посиланням на наявні в матеріалах справи документи в обґрунтування своїх вимог.

27.07.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких відповідач-1 посилався на те, що як доказ повернення коштів. АТ «Дельта Банк» посилається на копію меморіального ордеру № 52959026 від 21.07.2015 на суму 58 129 954,99 грн. При цьому, рахунком отримувача зазначено рахунок № 0012, код отримувача - 34047020. Вказаний рахунок товариство не відкривало. Таким чином, кошти банком не повертались, і відповідно, відсутні підстави дял застосування статті 216 ЦК України.

31.07.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідач-2 наголошував на тому, що за результатами проведеної перевірки Комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, оформленої протоколом № 21 від 17.07.2015, було виявлено, що при укладання та виконанні договору відступлення права вимоги від 12.09.2014 було допущено порушення вимог закону, а вказаний правочин містить ознаки нікчемності, передбачені п. 1, 5, 7, 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, було встановлено, що в порушення обмежень, встановлених постановою Правління НБУ № 560/БТ від 11.09.2014 (заборона банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки), а також № 292/БТ від 30.10.2014 (щодо прийняття погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями, тільки у грошовій формі) оплата за договором про відступлення прав вимоги за договором від 12.09.2014 була здійснена Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" 12.02.2015 шляхом перерахування коштів у розмірі 58 129 954,99 грн. з його рахунку № 0454, відкритому у АТ «Дельта Банк», на рахунок в АТ «Дельта Банк» № 373980012 (згідно п. 1.4, 2.2 договоур відступлення), з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок Дп «Укрспирт», відкритий в АТ «Дельта Банк» № 7203. Тобто, відповідне перерахуванян проводилось в межах банку, за неспросможноті останнього вчинити відповідне перерахування. На підставі встанвленого порушення, тимчасовоюю адміністрацією АТ «Дельта Банк» було видано наказ № 615 від 20.07.2015, яким зокрема відкрито аналітичний рахунок 2909 (у національній валюті) для відповідача-1 та зарахувати на вказаний рахунок отриманої згідно договору плати, анульовано фінансовий результат операції з припинення визнання а балансі банку фінансово активу за кредитним договором за операціє з відступлення права вимоги від 12.09.2014. Поновлення заборгованості за кредитним договором ДП «Укрспирт» на відповідних рахунках в АТ «Дельта Банк» на підставі наказу № 615 від 20.07.2015 відображено у виписках по особових рахунках ДП «Укрспирт» та меморіальному ордері №52957915 від 21.07.2015. Також, у АТ «Дельта Банк» для Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" було відкрито аналітичний рахунок 2909, а сааме № 0012, на який на підставі меморіального ордеру № 52959026 від 21.07.2015 було здійснено повернення коштів за наказом № 615 від 20.07.2015 у розмірі 58 129 954,99 грн., які надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" згідно нікчемного договору про відступлення права вимоги від 12.09.2014.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.08.2018.

07.08.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ДП «Укрспирт» надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких останній наголошував на тому, що твердження відповідача-2 про повернення на користь ТОВ «КУА Скай Кепітал Менеджмент» 58 129 954,99 грн. - є безпідставними, оскільки жодного повернення коштів відповідачу-1 відповідачем-2 не здійснювалось. Крім того, при укладенні оспорюваного договору жодних порушень норм Постанови Правління Національного банку України № 560/БТ від 11.09.2014 - не було, оскільки вказаною постановою не було встановлено жодних обмежень для клієнтів ПАТ «Дельта Банк» щодо здійснення розрахунків. Щодо Постанови Правління НБУ № 692/БТ від 30.10.2014, третя особа 3 наголошувала на тому, що вказана постанова була винесена після підписання сторонами оспорюваного правочину і не встановлювала жодних обмежень щодо можливості його зміни чи виконання. Передбачені цією постановою обмеження не забороняють вносити зміни до підписаних банком договорів відступлення майнових прав, не встановлює заборони приймати в розрахунок за активними операціями банку грошові кошти, розміщені на поточних рахунках клієнтів чи вчиняти будь-які інші дії, здійснені банком при виконанні договору відступлення права вимоги від 12.09.2014.

В судовому засіданні 09.08.2018 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 09.08.2018 підтримав доводи апеляційної скарги Національного банку України, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Правнича Консалтингова Група" в судовому засіданні 09.08.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити судове рішення суду першої інстанції без змін та врахувати надані товариством пояснення.

Представник Державного підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" в судовому засіданні 09.08.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити судове рішення суду першої інстанції без змін та врахувати надані товариством пояснення.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні 09.08.2018 підтримав доводи апеляційної скарги Національного банку України, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач-1 в судове засідання 09.08.2018 представників не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд" в судове засідання 09.08.2018 представників не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

В свою чергу, неявка третьої особи-1 та відповідача-1 в судове засідання 09.08.2018 не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Стосовно долучених учасниками справи додаткових документів, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Враховуючи приписи статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що обома сторонами були надані документи в підтвердження своїх вимог та заперечень, а отже суд апеляційної інстанції з метою повного та всебічного розгляду справи, керуючись правами, наданими вищенаведеними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює оцінку наданих сторонами доказів в сукупності з усіма обставинами справи та іншими наявними у справі доказами з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст.ст. 124, 129 Конституції України та ст.ст. 2, 3, 4, 5, 7, 8, 11, 13, 14, 15, 17 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.ст. 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст.ст. 124, 129 Конституції України та вищенаведених нормах процесуального закону, приймає надані учасниками справи докази, проте, їх оцінка здійснюється судом апеляційної інстанції в процесі розгляду справи в сукупності з усіма наявними у справі документами.

26.02.2014 позивачем, як кредитором, та ПАТ "Дельта Банк", як позичальником, було укладено кредитний договір № 06, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 800 000 000 грн. на строк з 26.02.2014 до 20.02.2015 (включно). Повернення кредиту здійснюється за наступним графіком (далі - графік): дата погашення - 20.02.2015, сума погашення - 800 000 000 грн. Забезпеченням за цим кредитним договором виступають майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами з юридичними та фізичними особами, на загальну суму 3 355 266 666,35 грн., згідно з реєстром, який є додатком до договору застави майнових прав від 26.02.2014 № 06/ЗМП.

В п. 3 кредитного договору передбачено, що останній вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань за цим кредитним договором.

Між НБУ та ПАТ "Дельта Банк" було укладено додаткові угоди № 1 від 04.12.2014 та № 2 від 02.03.2015 до кредитного договору, в яких сторони дійшли згоди доповнити розділ 1 кредитного договору пунктом 1.4 із визначенням строків сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитом, а також змінити пункти 1.1, 1.2 кредитного договору, скоригувавши суму кредиту та дату його погашення.

26.02.2014 позивачем, як заставодержателем, та ПАТ "Дельта Банк", як заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав № 06/ЗМП.

За умовами договору застави майнових прав (п.п. 1.1-1.3) предметом останнього є майнові права за кредитними договорами, що укладені заставодавцем і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору (далі - боржники), що є його невід'ємною частиною. Станом на 25.02.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 3 355 266 666,35 грн. Зобов'язання, що випливають з укладених кредитних договорів забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки, тощо. Майнові права сторони за домовленістю оцінюють у сумі 3 355 266 666,35 грн. Надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору від 26.02.2014 № 06, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, та з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, а тому числі щодо: повернення заставодавцем заставодержателю кредиту у сумі 800 000 000,00 грн. в строк до 20.02.2015; сплати заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 19,5% в порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання заставодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в кредитному договорі (у томі числі при зміні строків виконання зобов'язань), у тому числі зобов'язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків.

Пунктом 6.3 договору застави майнових прав передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором чи настання одного з випадків, з яким чинне законодавство пов'язує припинення права застави.

В додатку № 1 наведено реєстр укладених ПАТ "Дельта Банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними особами, що пропонуються у забезпечення Національному банку України (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за ІІ категорією якості.

12.09.2014 ТОВ "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент", як новим кредитором, та ПАТ "Дельта Банк", як первісним кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги.

За умовами договору відступлення права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов'язань Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - боржник) за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, а саме право вимоги щодо: повернення заборгованості за кредитом в розмірі 54 156 500 грн.; повернення заборгованості за процентами в розмірі 3 973 454,99 грн.

Загальна сума вимог, які виникли і нараховані за основним договором на день укладання цього договору складає 58 129 954,99 грн. Первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору, а новий кредитор прийняти та оплатити на умовах цього договору всі права вимоги та інші права, які належать первісному кредитору.

Разом з правом вимоги виконання зобов'язань, що передається за цим договором, до нового кредитора переходять права за договорами, що забезпечують виконання зобов'язання, а саме: права заставодержателя, що виникають з договору застави № ВКЛ-2007072/1/S2 від 27.12.2013, укладеного ПАТ "Дельта Банк" та боржником; права заставодержателя, що виникають з договору застави № ВКЛ-2007072/1/S1 від 27.12.2013, укладеного ПАТ "Дельта Банк" та боржником; - права сторони-1, що виникають з договору про відступлення права вимоги від 27.12.2013, укладеного ПАТ "Дельта Банк" та боржником.

З моменту набрання чинності цим договором, новий кредитор повністю замінює первісного кредитора у основному договорі, зазначеному в п. 1.1 цього договору, та отримує всі права, що виникають з договорів, укладених в забезпечення виконання боржником зобов'язань за основним договором, що зазначені в п. 1.2 цього договору.

Сторони домовилися, що ціна відступлення права вимоги за основним договором, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора, становить 58 129 954,99 грн., новий кредитор зобов'язаний сплатити на корить первісного кредитора ціну відступлення права вимоги за основним договором, зазначену в п. 1.4 цього договору, не пізніше 01.03.2015.

Згідно з п. 2.1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Пунктом 5.1 договору відступлення права вимоги передбачено, що сторони дійшли згоди, що цей договір набирає чинності, а у його сторін виникають взаємні права та обов'язки, передбачені цим договором, виключно на наступний день після настання відкладальної обставини, під якою сторони розуміють відсутність добровільного повного погашення боржником заборгованості за основним договором в строк до 11.02.2015.

22.12.2014 відповідачами було укладено додатковий договір № 1 до договору відступлення права вимоги, в якому вони дійшли згоди у зв'язку з частковим виконанням боржником зобов'язань за основним договором в сумі 4 388 248,00 грн. викласти п. 1.1 договору в наступній редакції: "Первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов'язань Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - боржник) за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 (далі - основний договір), а саме: право вимоги щодо: - повернення заборгованості за кредитом в розмірі 51 967 154,26 грн.; - повернення (сплата) заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 1 774 552,73 грн.; - повернення (сплата) заборгованості за процентами та/або процентів, що не нараховані та підлягають нарахуванню за основним договором.

Загальна сума вимог, які нараховані та/або пред'явленні за основним договором станом на 22.12.2014 складає 53 741 706,99 грн. Первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору, а новий кредитор прийняти та оплатити на умовах цього договору всі права вимоги та інші права, які належать первісному кредитору.

Матеріалами справи підтверджується, що Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича Консалтингова Група", третя особа-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд", третя особа-3 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", третя особа-4 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору про відступлення права вимоги від 12.09.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" - недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 апеляційні скарги були залишені без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 15.02.2017 касаційні скарги Національного банку України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволені частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі №910/4123/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Постанова Вищого господарського суду України щодо скасування судових рішень по даній справі та направлення даної справи на новий розгляд мотивована тим, що виходячи із предмета, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину, посилання господарських судів щодо неможливості передачі ПАТ "Дельта банк" в заставу НБУ відповідних майнових прав за кредитним договором №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 не впливають в даному випадку на встановлення обставин справи щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору права вимоги від 12.09.2014. Також при вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 судом першої інстанції прийнято вказану справу до провадження у новому складі суду за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017.

В свою чергу, учасниками справи були надані суду першої інстанції відповідні додаткові пояснення по суті спору, з врахуванням постанови Вищого господарського суду України від 15.02.2017:

- 14.03.2017 ПАТ «Дельта Банк» були подані додаткові пояснення, в яких надано відповідні пояснення з врахуванням вказівок суду касаційної інстанції та додатково наголошено на тому, що оспорюваний правочин вчинено в порушення обмежень, які були встановлені нормативно - правовими актами НБУ, зазначений правочин виходить за межі дієздатності юридичної особи - ПАТ «Дельта Банк», вчинений з перевищенням повноважень, а тому є підстави вважати його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України;

- 04.04.2017 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надало пояснення, в яких надано відповідні пояснення з врахуванням доводів суду касаційної інстанції;

- 05.04.2017 Національним банком України подано письмові пояснення, в яких позивач зазначав про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення оспорюваного правочину, а також пояснення з врахуванням вказівок суду касаційної інстанції.

При цьому, провадження у справі зупинялось до вирішення пов'язаної справи №910/3117/17.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/3117/17 відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Правнича Консалтингова Група" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Національного банку України, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", про визнання недійсним договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 в частині - відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі №910/3117/17 рішення суду першої інстанції скасовано, а позов ТОВ "Правнича Консалтингова Група" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Національного банку України, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" - задоволено, а саме: визнано недійсним Договір застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Національним банком України, в частині передання в заставу майнових прав за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", відповідно до пункту 1.1. Договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 та запису № з/п 5894 в Додатку 1 до Договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 "Реєстр укладених АТ "Дельта банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними особами, що пропонуються у забезпечення Національному банку України (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за ІІ категорією якості".

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі №910/3117/17 - залишено без змін.

Судові акти суду апеляційної та касаційної інстанції у справі № 910/3117/17 мотивовані тим, що у відповідності до ст. ст. 217, 546, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 180, 207 Господарського кодексу України, п. п. 7, 8 Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 91 від 24.02.2014, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.02.2014 року за № 323/25100, умови укладених угод, а також, на те, що Національний банк України при укладенні договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 прийняв в забезпечення за кредитом, для збереження ліквідності банку, майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, заборгованість за яким обліковувалась менше 180 днів, тоді як відповідачами не було надано також доказів і повернення банком-позичальником частини заборгованості за кредитом для збереження такої ліквідності, що є порушенням п. п. 7, 8 Положення, та є підставою для визнання недійсним договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, після поновлення провадження у даній справі, 06.02.2018 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надало пояснення по справі з посиланням на те, що внаслідок прийняття судових рішень у справі №910/3117/17 у позові Національного банку України у справі № 910/4123/16 слід відмовити.

07.02.2018 відповідачем-1 подано до суду першої інстанції відзив на позов, в якому відповідач-1 посилався на те, що внаслідок прийняття судових рішень у справі №910/3117/17 у позові Національного банку України у справі № 910/4123/16 слід відмовити.

03.03.2018 позивачем подано суду першої інстанції заяву про зміну підстав позову, в якій позивач просив визнати недійсним оспорюваний правочин з посиланням на те, що існуванння оспорюваного договору про відступлення прав вимоги від 12.09.2014, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «КУА «Дельта-Капітал» (ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент») змінює обсяг та розмір коштів, які будуть відшкодовані Національному банку України, як кредитору АТ «Дельта Банк», за рахунок виконання зобов'язань ДП «Укрспирт». Крім того, договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 є нікчемним в силу п. 1, п. 5 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». АТ «Дельта Банк» не мав права укладати Відступлення права вимоги від 12.09.2014 без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням АТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України. В порушення ст. 56 Закону України «Про Національний Банк України», ст. 3 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. е, є п. 4.9. глави 4 розділу І Положення НБУ № 346 від 17 серпня 2012 року в редакції від 24 вересня 2014 року, Постанови Правління НБУ № 560/БТ від 11 вересня 2014 року на засіданні № 62/3 комітету з проблемних активів банківської групи «Дельта» (на якому приймалося рішення про надання погодження на укладення Договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року не був присутній куратор банку, що також вказує на порушення процедури отримання погодження на укладення правочину та тягне за собою його недійсність.

Вказана заява була підписана представником позивача за довіреністю та направлена учасникам справи, на підтвердження чого позивачем надано фіскальні чеки поштової установи та описи вкладеного у цінні листи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 наведена заява Національного банку України була повернута без розгляду у зв'язку з тим, що вона не відповідає приписам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, оскільки в пункті 1 прохальної частини невірно зазначено особу, яка звертається з відповідною заявою. Крім того, суд першої інстанції закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 4 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідну заяву було подано позивачем у строк, визначений ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, і відповідно, з метою встановлення обставин наявності підстав для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи (оскільки судовими рішеннями у справі № 910/3117/17 встановлено обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні даного спору), заява позивача підлягала прийняттю до розгляду, і усі доводи позивача підлягають оцінці з метою виконання завдань господарського судочинства, закріплених у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень ( рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, 14.03.2018 позивачем було подано до суду першої інстанції пояснення, в яких позивач в обґрунтування підстав для задоволення позову посилався на те, що договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 є нікчемним в силу п. 1, п. 5 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим просив визнати його недійсним. Крім того, договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням АТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України. Крім того, 14.04.2018 ПАТ «Дельта Банк» було подано суду першої інстанції заяву про визнання позову, в якій банком також наголошувалось на суперечності оспорюваного правочину ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надав жодної оцінки вказаним доводам позивача в обгрунтування підстав недійсності оспорюваного правочину, зокрема і в частині визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, про що наголошувалось у письмових поясненнях і відповідача-2, поданих суду першої інстанції 14.03.2017, як і обставинам нікчемності правочину згідно з ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що усі доводи сторін підлягали оцінці судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України здійснює апеляційний розгляд справи в межах як доводів апеляційної скарги Національного банку України, так і інших учасників справи у повному обсязі.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що 11.09.2017 Київський апеляційний господарський суд у справі №910/3117/17 апеляційні скарги ТОВ "Правнича консалтингова група" та ДП "Укрспирт" задовольнив, скасував рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2017, прийняв нове рішення, яким позовну заяву ТОВ "Правнича консалтингова група" задовольнив в повному обсязі, а саме: визнав недійсним договір застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та НБУ, в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії №ВКЛ- 2007072/1 від 27.12.2013 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ДП "Укрспирт", відповідно до п. 1.1. Договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 року та запису №з/п 5894 в Додатку 1 до Договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 "Реєстр укладених АТ "Дельта Банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними, що пропонуються у забезпечення НБУ (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за II категорією якості". 12.12.2017 Вищий господарський суд України у справі №910/3117/17 касаційні скарги ПАТ "Дельта Банк" та НБУ залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 року у справі №910/3117/17 без змін. Таким чином, на сьогоднішній день визнано недійсним перебування майнових прав за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 року в заставі у НБУ, а отже НБУ не є заставодержателем цих майнових прав.

Стосовно права позивача на звернення до суду з вимогами про визнання недійсним оспорюваного правочину, стороною якого він не є, та нікчемність правочину в силу ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Таким чином, окрім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Стаття 215 Цивільного кодексу України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1);

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2);

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

Статтею 2 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національний банк України», банківське регулювання - одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства;

банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Згідно із статтею 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Відповідно до статті 67 Закону «Про банки і банківську діяльність», метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності.

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 №560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», заборонено відповідачу-2 використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки, зобов'язано останнього здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України.

Постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», запроваджено певні обмеження у діяльності банку, зокрема, погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об'єкти застави) за погодженням із куратором банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України мав право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок. Тобто, зобов'язання проведення розрахунків через консолідований кореспондентський рахунок та заборона використання прямих кореспондентських рахунків не є тотожними поняттями.

Поняття консолідованого кореспондентського рахунку закріплено в Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ від 16.08.2006 №320.

Консолідований кореспондентський рахунок - це кореспондентський рахунок, що відкритий у Національному банку і на якому об'єднані кошти банку та його філій для роботи банку у системі електронних платежів за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку.

Таким чином, з урахуванням обмежень, встановлених Постановою Правління НБУ №560/БТ від 11.09.2014, саме з цього рахунку мали б списуватись кошти під час проведення транзакцій з перерахування коштів з рахунків клієнтів банку, і саме на цьому рахунку кошти мали б відображатись у разі їх реального надходження.

Розрахунки за Договором про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року мали проводитися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент», відкритого в АТ «Дельта Банк», на кореспондентський рахунок Банку №12000001, з котрого в подальшому кошти спрямовувались на рахунок («Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами»), відкритого також у АТ «Дельта Банк», а потім, в свою чергу, на позичкові рахунки боржника.

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 №280, за дебетом балансового рахунку 1200 «Кореспондентський рахунок банку в Національному банку України» проводяться суми коштів, які надходять на користь банку та його клієнтів, за кредитом рахунку проводяться суми коштів, які списуються Національним банком України за дорученням банку - власника рахунку за власними операціями, операціями його клієнтів.

На кореспондентському рахунку відображаються фактичні надходження і видатки грошових коштів з/на рахунок банку.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

З аналізу вказаної норми вбачається, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, однак, за відсутності коштів у банка платника, такі кошти не можуть перераховуватись на будь-який інший рахунок тому числі відкритий в цьому ж банку.

Так, в силу приписів Інструкції, затвердженої Постановою НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 21.01.2004 № 22, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Преамбулою цієї ж Інструкції визначено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

У свою чергу платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Разом з тим п. 1.12 вказаної Інструкції № 22 визначений алгоритм дій банку у разі неможливості виконання платіжного доручення клієнта через відсутність коштів на кореспондентському рахунку банку.

Тобто, законодавець визначив, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується.

В свою чергу, в порушення обмежень, встановлених постановою правління Національного банку України № 560/БТ від 11.09.2014 (заборона Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки), а також № 692/БТ від 30.10.2014р. (щодо прийняття погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями, тільки у грошовій формі) оплата за Договором про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року (оплата ціни відступлення права вимоги за Кредитним договором) була здійснена ТОВ «КУА СКАЙ КЕПІТАЛ» 12 лютого 2015 року шляхом перерахування коштів у розмірі 58 129 954,99 грн. з його рахунку № 0454, відкритому в АТ «Дельта Банк», на рахунок в АТ «Дельта Банк» № 373980012 (згідно п. 1.4., 2.2. договору відступлення), з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок ДП «УКРСПИРТ», відкритий в АТ «Дельта Банк» № 7203 (виписки по особових рахунках та меморіальний ордер № 10376022 від 12.02.2015р.). На підтвердження вказаних обставин відповідачем-2 подано виписки по особовим рахункам ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент».

Отже, перерахування коштів проводилось в межах банку, в період неспроможності виконання ним своїх грошових зобов'язань, без залучення реальних коштів на погашення кредиту.

Але в порушення постанови НБУ №560/БТ від 11 вересня 2014 року, пунктом 2.2 договору відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року передбачено, що новий кредитор зобов'язаний сплатити на користь первісного кредитора, вказану в п.1.4 цього Договору ціну відступлення права вимоги, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок №373980012 в АТ «Дельта банк», а не на рахунок №12000001, як того вимагала постанова НБУ №560/БТ від 11 вересня 2014 року. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що розрахунки між сторонами проводились 12.02.2015, тобто в той час, коли вже діяли обмеження, встановлені постановою НБУ №560/БТ від 11 вересня 2014 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що кошти на погашення заборгованості за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27 грудня 2013 року, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ДП «Укрспирт», відбувалось за рахунок коштів ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент», зважаючи на те, що перерахування коштів проводилось в межах банку, без залучення реальних коштів на погашення кредиту, отже, таким погашенням було порушено обмеження, встановлені постановою Правління НБУ № 692/БТ від 30 жовтня 2014 та Наказу АТ «Дельта Банк» за № 2650 від 03 листопада 2014 року щодо прийняття погашення заборгованості виключно у грошовій формі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що в результаті здійснення розрахунку за договором відступлення права вимоги відбулося в межах банку, тобто не відбулося реальне надходження коштів на рахунок банку, а відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема:

банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

Отже, оскільки в результаті здійснення розрахунку за Договором відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року АТ «Дельта Банк» не отримав реальних коштів, то відповідно останній безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог (прав вимоги за Кредитним договором, укладеним з ДП «Укрспирт») то Договір відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також, матеріалами справи підтверджується і не заперечувалось сторонами, що ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент», на момент укладення договору відступлення права вимоги від 11.09.2014, було кредитором АТ «Дельта Банк» за відповідними договорами банківського рахунку, на яких обліковувались належні товариству кошти, а станом на дату оплати ціни відступлення за договором відступлення права вимоги, тобто станом на 12.02.2015, на рахунку платника ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» № 0454 в АТ «Дельта Банк» обліковувались кошти, достатні для здійснення оплати в сумі 58 129 954,99 грн., отже, й на момент оплати ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» мало статус кредитора банку.

Також, укладення договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року було здійснене всупереч обмежень, встановлених Постановами Правління Національного Банку України № 560/БТ від 11 вересня 2014 року та № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року, Наказу АТ «Дельта Банк» № 2650 від 03 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Таким чином, ТОВ «КУА «Скай кепітал менеджмент» було передано майно (майнові права) банку, через що ним отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Отже, Договір відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року є нікчемним в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, посилання скаржника на те, що договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 є нікчемним в силу п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та безпідставні, оскільки в обґрунтування підстав нікчемності оспорюваного правочину саме з цієї підстави,позивач посилається на те, що за оспорюваним договором були відступлені права вимоги за кредитним договором, укладеним між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк», і майнові права за яким забезпечувались договором застави майнових прав № 06/ЗМП від 26 лютого 2014 року та встановлені ним обмеження щодо заставодавця. Позивач посилався на те, що договором відступлення права вимоги від 12.09.2014 ПАТ «Дельта Банк» прийняв на себе зобов'язання з порушенням своїх зобов'язань перед Національним банком України, всупереч встановленим обмеженням.

П. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/3117/17 рішення суду першої інстанції скасовано, а позов ТОВ "Правнича Консалтингова Група" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Національного банку України, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" - задоволено, а саме: визнано недійсним Договір застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Національним банком України, в частині передання в заставу майнових прав за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", відповідно до пункту 1.1. Договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 та запису № з/п 5894 в Додатку 1 до Договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 "Реєстр укладених АТ "Дельта банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними особами, що пропонуються у забезпечення Національному банку України (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за ІІ категорією якості".

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі №910/3117/17 - залишено без змін.

Судові акти суду апеляційної та касаційної інстанції у справі №910/3117/17 мотивовані тим, що у відповідності до ст. ст. 217, 546, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 180, 207 Господарського кодексу України, п. п. 7, 8 Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №91 від 24.02.2014, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.02.2014 року за №323/25100, умови укладених угод, а також, на те, що Національний банк України при укладенні договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 прийняв в забезпечення за кредитом, для збереження ліквідності банку, майнові права за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, заборгованість за яким обліковувалась менше 180 днів, тоді як відповідачами не було надано також доказів і повернення банком-позичальником частини заборгованості за кредитом для збереження такої ліквідності, що є порушенням п. п. 7, 8 Положення, та є підставою для визнання недійсним договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки Договір застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Національним банком України, в частині передання в заставу майнових прав за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", відповідно до пункту 1.1. Договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 та запису № з/п 5894 в Додатку 1 до Договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 "Реєстр укладених АТ "Дельта банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними особами, що пропонуються у забезпечення Національному банку України (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за ІІ категорією якості" - визнано недійсним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на ознаку нікчемності оспорюваного у даній справі правочину.

Посилання позивача на п. 7 Постанови Правління Національного банку від 24 лютого 2014 року за № 91 «Про затвердження Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності» - також не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказане положення регулює та визначає порядок надання Національним банком кредитів банкам для збереження їх ліквідності та умови щодо прийняття Національним банком України рішення про надання кредитів банкам для збереження їх ліквідності, а отже, вказане положення не підлягає застосуванню в контексті спору про визнанян недійсним договору про відступлення права вимоги від 14.09.2014.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ДЕЛЬТА БАНК» , згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно, а рішенням від 03.08.2015 № 147 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 .

На виконання постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 по 04.10.2017 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

На підставі Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017р продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04.10.2019р., а також повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

В свою чергу, частиною 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

17 липня 2015 року Протоколом № 21 засідання Комісії АТ «Дельта Банк» з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, створеної згідно наказу № 67 від 11 березня 2015 року (зі змінами, внесеними наказом № 270 від 23 квітня 2015 року) на виконання ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» затверджено результат перевірки, якою виявлено, що правочин - Договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладений між ТОВ «КУА «Дельта - Капітал» та АТ «Дельта Банк» є нікчемним.

22 липня 2015 року АТ «Дельта Банк» повідомив ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» листом за вих. № 5597 про нікчемність правочину від 12 вересня 2014 року.

22 липня 2015 року АТ «Дельта Банк» повідомив ДП спиртової та лікрогорілчаної промисловості «Укрспирт» листом за вих. № 5492 про нікчемність правочину від 12 вересня 2014 року.

У зв'язку із виявленням Комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитним операціями, створеної згідно із зазначеним вище Наказом № 67 від 11.03.2015, нікчемного правочину - Договору відступлення права вимоги від 12.09.2014, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент», Тимчасовою адміністрацією АТ «Дельта Банк» 20.07.2015 було видано наказ № 615 «Щодо здійснення дій, пов'язаних із наслідками виявленні нікчемних правочинів (договорів)», на підставі якого повноваженим структурним підрозділам Банку було надано розпорядження, зокрема щодо:

- забезпечення відновлення кредитної заборгованості за Кредитним договором ДП «Укрспирт» майнові права за яким були відступлені на користь ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» на підставі нікчемного договору відступлення, у сумі на дату згортання заборгованості у зв'язку з уступкою права вимоги за Договором відступлення права вимоги від 12.09.2014р., у кореспонденції з рахунком 3739 (за необхідності , відкрити кредитну угоду та відповідні аналітичні рахунки для обліку кредиту, нарахованих відсотків та застави);

донарахування з 12.08.2014р. відсотків за користування кредитом у розмірі та спосіб, передбачені Кредитним договором;

- відкриття аналітичного рахунку 2909 (у національній валюті) для ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» та зарахування на вказаний рахунок отриманої (згідно Договору відступлення права вимоги від 12.09.2014р.) плати;

- анулювати фінансовий результат операції з припинення визнання на балансі Банку фінансового активу за Кредитним договором за операцією з відступлення права вимоги від 12.09.2014р. (з доходів поточного року).

В свою чергу, відповідачем-2 у письмових поясненнях вказувалось, що на підставі Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України твід 17.06.2004р. № 280, рахунок 2909 відноситься до класу Кредиторської заборгованість за операціями з клієнтами банку - для обліку коштів у балансі коштів як інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку. Вказаний рахунок призначений для обліку сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку, наприклад, невиплачені перекази для бенефіціарів, які не мають рахунку в банку; суми коштів, що отримані для зарахування на вклади клієнтів банку. За кредитом рахунку проводяться суми кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. За дебетом рахунку проводяться суми погашення кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Створення (відкриття) аналітичного рахунку 2909 під час застосування наслідків недійсності нікчемного правочину неплатоспроможного банку продиктовано у першу чергу діючими в силу імперативних положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладу фізичних осіб» обмеженнями щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, які згідно вказаної правової норми не поширювались лише на випадки виплати коштів за вкладами вкладників (фізичних осіб) за договорами строк яких закінчився(та виплати по яких здійснюється в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом); сплати регулярного збору до Фонду; виплат заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, пенсій тощо.

На виконання ст. 216 ЦК України, АТ «Дельта Банк» застосував наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: повернув ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» кошти, на виконання умов Договору відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року та додаткової угоди до нього.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, на виконання, Наказу № 615, у АТ «Дельта Банк» для ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» й було відкрито аналітичний рахунок 2909, а саме 0012, на якій, на підставі меморіального ордеру № 52957915 від 21.07.2015 було здійснено повернення коштів за Наказом № 615 від 20.07.2015., у розмірі 58 129 954,99 грн., які надійшли від ТОВ ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» згідно нікчемного договору відступлення права вимоги.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і наступні обставини.

Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014 № 102/БТ «Про надання кредиту для збереження ліквідності» (зі змінами, внесеними згідно з постановою від 12.06.2014 № 348/БТ, далі - Постанова № 102/БТ), Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» було надано кредит рефінансування та застосовано до банку обмеження у його діяльності визначені п. 12 Положенням про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 24.02.2014 №91, а саме:

встановлено заборону здійснювати надання кредитів юридичним особам без забезпечення:

встановлено заборону проводити операції з кредитування на суму більше 500 тис, гривень без погодження з представником НБУ;

встановлено заборону змінювати та реалізовувати заставне майно за кредитами за сумами, що перевищують 10 000 грн. без погодження з представником НБУ.

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора (надалі - Постанова № 560/БТ) до АТ «Дельта Банк» було застосовано особливий режим контролю, призначено куратора Банку - Губенко С. М., а тому відчуження майна (шляхом відступлення права на кредит) без отримання погодження з куратором Банку є наслідком порушення режиму контролю за діяльністю Банку.

Так, ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону України «Про Національний банку України» нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія.

Частиною 5 ст. 4 Цивільного кодексу України визначено, що інші органи державної влади України, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, визнано судом недійсним.

Статтею 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є, серед іншого, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

З наведеного випливає, що під господарською компетенцією розуміється сукупність господарських прав та обов'язків, якими наділений конкретний суб'єкт господарювання.

Тобто, для з'ясування питання наявності або відсутності у суб'єкта господарювання права, необхідного для укладення відповідного правочину, слід враховувати, що правосуб'єктність будь-якої юридичної особи є спеціальною, оскільки визначається встановленими цілями її діяльності відповідно до закону та/або установчих документів даної юридичної особи.

Відповідач-2 є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії мала виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Водночас, відповідно до п.8 ч.1 ст. 7, ч.1 ст. 7-1 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі та має право запроваджувати обмеження на діяльність банків.

Так, відповідно до п. 12.3. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. № 346 рішення Правління НБУ про віднесення банку до категорії проблемних має містити, зокрема, обмеження у діяльності банку.

Оскільки під господарською компетенцією розуміється сукупність певних господарських прав на здійснення певної діяльності, зокрема, укладення певних договорів, з юридичної точки зору є обмеженням господарської компетенції такої юридичної особи.

Таким чином, згідно вимог постанови Правління Національного банку України від 26.02.2014 № 102/БТ «Про надання кредиту для збереження ліквідності» (зі змінами від 12.06.2014 № 348/БТ «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку України від 26 лютого 2014 року № 102/БТ»), від 11.09.2014 № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», в п.1, п. 2 цієї постанови було встановлене обмеження господарської компетенції АТ «Дельта Банк», а саме неможливість укладати такі договори, як оспорюваний договір відступлення права вимоги від 12.09.2014, без погодження з куратором банку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки АТ «Дельта Банк» не мав права укладати договір відступлення права вимоги від 12.09.2014 без погодження з куратором банку, а тому оспорюваний правочин укладений з порушенням АТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" є нікчемним в силу приписів п. 1 та п. 7 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є підставами для визнання його недійсним в силу приписів ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України в судовому порядку, а також укладений з порушенням АТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України в судовому порядку.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч. 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову Національного банку України та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ".

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:

- з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" підлягає стягненню на користь Національного банку України 689,00 грн. за подачу позову та 1 033,50 грн. за подачу апеляційної скарги;

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" на користь Національного банку України підялє стягненню 689,00 грн. за подачу позову та 1 033,50 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) у справі №910/4123/16 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 (повний текст складено і підписано 26.03.2018) у справі №910/4123/16 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

Позов Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича Консалтингова Група", третя особа-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд", третя особа-3 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", третя особа-4 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, - про визнання договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ".

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь Національного банку України 689,00 грн. за подачу позову та 1 033,50 грн. за подачу апеляційної скарги.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "СКАЙ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" на користь Національного банку України 689,00 грн. за подачу позову та 1 033,50 грн. за подачу апеляційної скарги.

6. Матеріали справи №910/4123/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 10.08.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко