ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Черкаси справа № 925/456/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянув справу за позовом фізичної особи-підприємця Штрика Михайла Дмитровича до публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 року позивач - фізична особа-підприємець Штрик Михайло Дмитрович, звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Концерн Хлібпром" (далі - відповідач), в якому, посилаючись на частину другу статті 220 ЦК України, просив визнати договір від 04.08.2010 року № 04/08/2010 купівлі-продажу магазину-павільйону, що знаходиться по вулиці Шевченка, 2-б в селі Флярківка, Камянського району Черкаської області, укладений між позивачем та відповідачем, дійсним та визнати за позивачем право власності на вищезазначений магазин-павільйон.

Позовні вимоги мотивовані відмовою відповідача нотаріально посвідчувати та реєструвати у встановленому порядку договір від 04.08.2010 року № 04/08/2010 купівлі-продажу магазину-павільйону, укладеного із позивачем, що потягло за собою неможливість зареєструвати право власності на об'єкт договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі №925/456/18, справу призначено за правилами загального позовного провадження, зобов'язано позивача, зокрема, надати усі документи в обґрунтування позовних вимог та оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні, а відповідача - письмовий відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову у разі їх наявності. Копії ухвали суду від 15.05.2018 направлені сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними позивачем у позовній заяві, їм вручені, що підтверджується повідомленнями відділень поштового зв'язку про вручення, які приєднані до матеріалів справи (а. с. 50-51).

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти позовних вимог не заперечив.

Ухвалою суду від 17.07.2017 року справу призначено до судового розгляду по суті на 07.08.2018 року, про що позивач в особі свого представника повідомлений під розписку, а відповідач шляхом направлення копії ухвали суду від 17.07.2017, яка була ним отримана 24.07.2018 року, що підтверджується повідомленням відділення поштового зв'язку про вручення (а.с. 61-62)

В засідання суду 07.08.2018 року сторони явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили.

Згідно з частиною 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову з таких підстав.

04.08.2010 року позивач - фізична особа-підприємець Штрик М.Д., як покупець, та відповідач - публічне акціонерне товариство «Концерн Хлібпром», як постачальник, уклали договір № 04/08/2010 (далі - Договір, а. с. 11-14), за умовами п.п. 1.1.1. п. 1.1. якого постачальник у строки та порядку, що передбачені цим Договором, зобов'язався поставити у власність покупцю магазин-павільйон в с. Флярківка Кам'янського району Черкаської області, а покупець зобов'язався прийняти цей магазин-павільйон сплатити за нього повну вартість. Вартість об'єкту продажу складає 15000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ.

Сторони погодили усі істотні умови Договору, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. - постачальник повинен передати покупцю всі необхідні документи на об'єкт продажу;

п. 2.1. - термін передачі об'єкту продажу становить 3 (три) календарні дні з моменту здійснення покупцем передоплати, зазначеної у п. 4.3. цього Договору;

п. 4.1.1. - вартість обладнання встановлена за домовленістю сторін та включає вартість обладнання, його комплектуючих, і загалом складає 15000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ;

п. 4.1.2. - вищевказана загальна вартість придбаного покупцем об'єкту продажу (сума цього договору) також відображається в акті прийому-передачі, що складається сторонами в рамках цього Договору;

п. 4.2. - оплата вартості об'єкту продажу здійснюється покупцем згідно виставлених постачальником в рамках цього Договору рахунків, у безготівковому порядку в національній валюті України, шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок постачальника;

п. 4.3. - оплата вартості об'єкту продажу, який постачається за цим Договором, здійснюється шляхом передоплати 100 % його вартості, зазначеної у п. 4.1.1. цього договору протягом трьох днів, з дня підписання цього Договору;

п. 4.4. - датою оплати вартості об'єкту вважається дата надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника;

п.5.1.2. - постачальник зобов'язується скласти та підписати відповідний двосторонній Акт прийому-передачі обладання за цим договором, а також оформити всі інші необхідні документи за цим договором;

п. 6.4 - фкт передачі об'єкту продажу покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього Акту прийому-передачі об'єкту продажу, який становить невідємну частину цього Договору;

п. 6.5. - моментом переходу права власності на об'єкт продажу від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаного Акту прийому-передачі об'єкту продажу;

п. 11.1 - цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками;

п. 11.2 - строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1 цього договору та закінчується після повного та належного викоання сторнами своїх зобов'язань згідно цього договору.

Відповідно до п.п. 11.1. Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їхніми печатками.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

Відповідно до Акту прийому-передачі від 04.08.2010 року в рамках Договору відповідач передав, а позивач прийняв у свою власність магазин-павільйон (с. Флярківка) вартістю 15000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ (а.с. 15).

Згідно з п. 3 Акту прийому-передачі, з моменту підписання сторонами цього Акту право власності на об'єкт продажу переходить від постачальника до покупця.

Із видаткової накладної № лЛА-000183 від 05.08.2010 року вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв об'єкт нерухомого майна - магазин - павільйон (с. Флярківка) вартістю 15000 грн. з ПДВ, що підтверджується підписами представників сторін та їхніми печатками (а. с. 16).

04.08.2010 року позивач здійснив грошовий безготівковий переказ у сумі 15000 грн. на рахунок відповідача, що підтверджується банківською квитанцією № 995-267731 (а. с. 17).

Рішенням Жаботинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області від 17.11.2014 року № 28-6/VI позивачу надано земельну ділянку комунальної власності в оренду на 49 років, починаючи з грудня 2014 року під існуючим магазином для здійснення комерційної діяльності площею 0,0339 га кадастровий номер :02:001:0125 в селі Флярківка по вул. Шевченка, 2-б, зобов'язано позивача заключити та зареєструвати договір - оренди на право користування земельною ділянкою до 15 грудня 2014 року.

01.12.2014 року Жаботинською сільською радою, як орендодавцем, з однієї сторони, та позивачем - фізичною особою-підприємцем Штриком М.Д., як орендарем, з іншої сторони, укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Шевченка, 2б в межах с. Флярківка Кам'янського району Черкаської області для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0125, земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі громадської забудови комунальної власності Жаботинської сільської ради.

Згідно з п.п. 2, 3 зазначеного договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,0339 га згідно рішення сільської ради від 17.11.2014 р. №28-6/VI, на земельній ділянці знаходиться магазин.

Договір укладено на 49 років з 01.12.2014 року по 30.11.2063 року (п. 8 Договору).

Сторонами погоджені всі істотні умови зазначеного договору оренди землі, він підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

До зазначеного договору оренди землі, сторонами погоджений Розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена, на 01.08.2013 року, що є Додатком № 1 до Договору.

Із Акта передачі та прийому земельної ділянки в натурі від 01.12.2014 року вбачається, що Жаботинською сільською радою, як орендодавцем, передано позивачу земельну ділянку в натурі в розмірі 0,0339 га (а. с. 36).

До позовної заяви позивачем додано Інвентаризаційну справу № 494 на будинок № 2-Б на вулиці Шевченка, с. Флярківка, Канівського району та Звіт про оцінку частини нежитлової будівлі магазину, а саме: торговий зал площею 35,9 кв. м.; склад продукції, площею 17,8 кв. м.; кочегарка, площею 6,9 кв. м.; навіс (літ. А), площею 25,4 кв.м., загальною площею 86,0 кв. м., що розташований за адресою: Черкаська обл., Канівський р-н, с. Флярківка, вул. Шевченка, буд. 2-Б, відповідно до якого вартість об'єкта оцінки становить 44720 грн. (а. с. 37-46, 25-26).

03.04.2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області Конюшенко С.М., розглянувши заяву позивача Штрика Михайла Дмитрович про державну реєстрацію прав та обтяжень від 28.03.2018 року за реєстраційним 27442706, прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 40448595, яким відмовила Штрику М.Д. у державній реєстрації права власності на магазин, що розташований за адресою: Черкаська обл., Кам'янський район, с. Флярківка, вул. Шевченка, буд. 2б з підстави, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Враховуючи такий висновок державного реєстратора, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про захист його права власності, у визначений ним спосіб.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов'язки, виникли із договору від 04.08.2010 року № 04/08/2010 купівлі-продажу магазину-павільйону, за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань купівлі-продажу і права власності, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, про право власності, набуття і припинення права власності визначені главами 23-25 розділу 1 книги третьої ЦК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 3 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 386 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України встановлена презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За правилами частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Сторони уклали спірний Договір, предметом якого є об'єкт нерухомого майна, у простій письмовій формі, Договір був виконаний в частині передання майна і грошей.

Отже, виходячи з наведеного, оспорюваний договір не може бути визнаний судом дійсним, оскільки він укладений без дотримання обов'язкового нотаріального посвідчення, і в силу ст. 640 ЦК України є нікчемним.

Щодо вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно за цим Договором, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 3., п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідній редакції, встановлено, що:

у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абз. 1 ч. 1 ст. 2);

загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (п.п. 1-5 ч. 1 ст. 3);

обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (ст. 4);

відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі (ч. 5 ст. 12);

державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом (п. 1 ч. 1 ст. 19).

Вимоги позивача про визнання договору дійсним та про визнання права власності на майно є пов'язаними, норми ЦК України встановлюють чітку залежність набуття права власності у зв'язку з купівлею нерухомого майна та нотаріальним посвідченням договору такої купівлі. Тому, враховуючи попередній висновок про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, суд не вбачає підстав набуття позивачем права власності на нерухоме майно, яке є об'єктом цього договору, та відмовляє у задоволенні позову повністю.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладені обставини справи та наведені норми законодавства суд вважає позов необґрунтованим і з цієї підстави у його задоволенні відмовляє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 3524 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 серпня 2018 року.

Суддя В.М. Грачов