УХВАЛА

м. Київ

22.08.2018Справа № 910/7407/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши заяву Заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Фонду державного майна України, регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства «Дартс» та товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Київкомунекологія» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 348/03 від 10.11.2003 та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 348/03 від 10.11.2003 укладений з порушенням вимог законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7407/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.07.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 08.06.2018 Заступник прокурора міста Києва подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 відмовлено заступнику прокурора міста Києва у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 21.08.2018 Заступник прокурора міста Києва подав повторно заяву про забезпечення позову.

Подана заява обґрунтована тим, що 10.03.2017 право власності на спірні приміщення, які знаходяться в нежитловому будинку по вул. Івана Гонти, 3А, літера «В» зареєстровано за приватним підприємством «Дартс» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 348/03 від 10.11.2003. В подальшому, 17.03.2017 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Меженською К.С. внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено загальну площу об'єкта нерухомості з 3 338, 8 кв.м. на 4 132, 6 кв.м. Реєстрацію права власності ПП «Дартс» на зазначені приміщення проведено на підставі недостовірних документів та договору, який суперечить вимогам законодавства. Заступник прокурора міста Києва зазначає, що на даний час ПП «Дартс» має можливість вільно розпоряджатись спірним майном, у тому числі, відчужувати його, що створює реальну загрозу ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, посилається на те, що що спірне майно виставлено на продаж, що підтверджується оголошеннями з порталу нерухомості domik.ua, витяги з яких містяться в матеріалах справи. Реєстрація за приватним підприємством «Дартс» права власності на державне нерухоме майно зумовила набуття останнім можливості реалізовувати правомочності власника такого майна щодо розпорядження ним.

У своїй заяві заявник звертає увагу також на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи, нежитлові приміщення по вул. І. Гонти, ЗА, літера «В» передано в іпотеку третій особі - ОСОБА_2 (державну реєстрацію іпотеки проведено 03.05.2018), що може призвести до перереєстрації права власності за вказаним іпотекодержателем. При цьому, державна реєстрація іпотеки відбулась негайно після чергового скасування арешту майна за клопотанням ПП «Дартс».

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами першою, третьою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред'являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заявник зобов'язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази.

Проте, Заступником прокурора міста Києва не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні вищенаведених положень Господарського процесуального кодексу України доказів наявності обставин, які б дійсно могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі.

При цьому, суд відхиляє посилання Заступника прокурора міста Києва в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову на те, що нежитлові приміщення по вул. І. Гонти, 3А, літера «В» виставлено на продаж, оскільки вказані твердження є тільки припущенням заявника та не можуть бути достатніми для накладення арешту на об'єкт нерухомого майна приватного підприємства «Дартс».

Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Оцінюючи в сукупності докази, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви Заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Заступнику прокурора міста Києва у задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.08.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк