РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року Справа № 903/148/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

прокурор: Бистрицька І.В., посвідчення № 041116, від 23.02.2016р

позивача: представник не з'явився.

відповідача: представник не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області ухвалену 30.05.2018 р. суддею Шум М.С. о 11:20 год. у приміщенні Господарського суду Волинської області, повний текст складено 30.05.2018р. у справі №903/148/17

за позовом Заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради та Управління освіти Луцької міської ради

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання договору оренди недійсним та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради та Управління освіти Луцької міської ради, звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним та повернення майна.

Рішенням господарського суду Волинської області від 06.03.2018р. позов Заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради та Управління освіти Луцької міської ради задоволено, зокрема, визнано недійсним договір оренди № 1333 від 29.10.2018р., укладений між управлінням освіти Луцької міської ради та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити приміщення площею 109,1 кв.м., яке розташоване за адремою: м. Луцьк, вул. Шопена, 18 та повернути його за актом прийому - передачі управлінню освіти Луцької міської ради.

21.05.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 903/148/17, в якій заявник просить відстрочити виконання рішення господарського суду від 06.03.2018р. до 01.01.2019р. включно.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 30.05.2018 р. (а.с. 20-21) у справі №903/148/17 заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.03.2018 р. у справі №903/148/17 задоволено частково. Відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.03.2018 р. у справі №903/148/17 до 01.07.2018 р.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (а.с. 48-49), в якій просить змінити оскаржувану ухвалу в частині дати відстрочення виконання рішення та відстрочити виконання рішення господарського суду від 06.03.2018 р. у справі №903/148/17 до 01.01.2019 включно.

В обґрунтування апеляційної скарги боржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним обставинам, а відтак відстрочив виконання рішення лише до 01.07.2018р. До вказаного строку фізично неможливо ні в добровільному, ні в примусовому порядку звільнити приміщення, а тому відповідач поставлений в умови завідомо неможливості своєчасного виконання рішення суду, а відтак на нього будуть покладені додаткові витрати. Просить суд, змінити ухвалу господарського суду Волинської області від 30.05.2018 року в частині дати відстрочення виконання рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 30.05.2018 р. у справі №903/148/17 (а.с. 46-47).

Ухвалою від 27.07.2018 р. проведення підготовчих дій закінчено та призначено справу №903/148/17 до розгляду на "06" серпня 2018 р. о 15:00 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 в залі судових засідань № 5 (а.с. 68-69).

Згідно розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 30.07.2018 року, у зв'язку із відпускою головуючого судді (судді-доповідача) по справі №906/920/16 - ОСОБА_2, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/148/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2018 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Бучинська Г.Б. суддя Петухов М.Г., суддя Олексюк Г.Є.

Відповідно до даних табелю обліку робочого часу Рівненського апеляційного господарського суду з 30.07.2018 р. по 04.09.2018 р. суддя-член колегії ОСОБА_3 перебуває у відпустці.

Згідно розпорядження В.о. керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 31.07.2018 року, у зв'язку із відпускою судді-члена колегії ОСОБА_3Є, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі №903/148/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2018 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Бучинська Г.Б. суддя Петухов М.Г., суддя Розізнана І.В.

До початку розгляду апеляційної скарги згідно розпорядженням керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 06.08.2018 року, у зв'язку із відпускою судді-члена колегії ОСОБА_4, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі №903/148/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л.

18.07.2018 р. на поштову адресу суду від Луцької місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує на те, що вказане судове рішення вступило в закону силу 06.04.2018 року, підтвердженням чого являється виданий 06.04.2018 господарським судом Волинської області судовий наказ № 903/148/17-1. Таким чином доводи апелянта про належне виконання відповідачем умов договору, відсутність заборгованості з орендної плати тощо не є предметом розгляду при вирішенні питання про примусове виконання рішення суду, оскільки з вказаних питань постановлено вищезгадане кінцеве судове рішення. Разом з тим, апелянтом не наведено реальних причин та не представлено на їх підтвердження жодних доказів, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду та необхідність його відстрочення (а.с. 54-55).

06.08.2018р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якому просить суд відкласти розгляд справи. В обґрунтування клопотання зазначає про те, що не в змозі взяти участь у даному судовому засіданні, оскільки у цей час перебуватиме у відрядженні, а представник - на іншому судовому засіданні (а.с. 91-92).

В судовому засіданні 06.08.2018р. Прокурор не заперечила щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача. Підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, надала пояснення та просить суд, ухвалу господарського суду Волинської області від 30.05.2018р. у справі № 903/148/17 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 11 статті 270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням , коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, суд встановив наступне.

При цьому апеляційний господарський суд враховує строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду та те, що ухвала про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду отримана позивачем 30.07.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, відповідач був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце судового засідання та мав об'єктивну можливість у разі потреби забезпечити явку іншого представника до судового засідання.

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

У зв"язку з наведеним, колегія суддів не вважає поважними причини неявки відповідача, відтак, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги підлягає відхиленню як необґрунтоване, його задоволення призведене до безпідставного затягування розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи наявність апеляційної скарги відповідача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши вимоги апеляційної скарги, дослідивши надані в її обґрунтування докази та доводи, переглянувши оскаржувану ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з урахуванням наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано, що на державі лежить зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника часу для негайного виконання рішення суду. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено, що відстрочення виконання рішення суду до 01.01.2019р. зробить реальною можливість звільнення займаного приміщення, та не зашкодить інтересам та здійсненню навчально-виховної роботи позашкільним навчальним закладом.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

ФОП ОСОБА_1 здійснює медичну діяльність, що підтверджується ліцензією про надання медичних послуг АВ 155660. Поряд із основною діяльністю, яка проводиться в орендованому приміщенні закладу освіти, здійснюється безкоштовно реабілітація та соціалізація слабочуючих та глухих дітей. Дані факти свідчать про використання приміщення в цілях, що тісно пов'язані із освітньо-виховними.

Також між Палацом учнівської молоді та підприємцем укладено угоду про співпрацю від 28.08.2017р. Згідно п.п. 1-1.3 угоди предметом Договору є співробітництво Сторін на некомерційній основі, виходячи із взаємної вигоди, для надання один одній та третім особам медичних та інших послуг. Сторона 1 надає Стороні 2 наступні послуги: медичного огляду водіїв, які являються співробітниками Сторони2, послуги медичного пункту та первинної медичної допомоги для осіб, які відвідують гуртки, секції, заняття Сторони2, послуги ознайомлення (лекційні заняття) дітей на тему санітарії та особистої гігієни, інші медичні послуги необхідні для забезпечення діяльності Сторони 2.

Таким чином, поряд із основною діяльністю, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на безоплатній основі здійснює надання послуг, які необхідні у функціонуванні Палацу учнівської молоді, тобто безпосередньо при виконанні освітніх та виховних функцій.

Крім того, заявник в апеляційній скарзі стверджу, що на момент укладення договорів оренди та використання майна, жодних порушень чинного законодавства відповідачем порушено не було, навпаки орган місцевого самоврядування, своїми рішеннями фактично підтверджував законність договору користування майном. Будь-яких сумнівів, що такий договір не відповідає законодавству у відповідача не було.

Боржник посилається на неможливість виконання рішення суду та звільнення приміщення за наказом у даній справі у найближчий час, оскільки в орендованому приміщенні розташована медична клініка, в якій наявно багато медичного дороговартісного та технологічного устаткування, відтак його обслуговування, налаштування, демонтаж та вивіз потребують значних зусиль, тривалого часу та виконання таких робіт вузькопрофільними спеціалістами, що зумовлює неможливість негайного виконання рішення суду, а тому такі факти, дають законні підстави для відстрочення виконання рішення господарського суду.

За викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви боржника про відстрочку виконання рішення до 01.01.2019р. та такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті колегією суддів з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, та не допускати їх настання.

Вищезгадані доводи апелянта могли б стати підставою для відстрочення виконання рішення за умов наявності доказів неможливості звільнення займаного приміщення, та доказів того, що це не зашкодить інтересам та здійсненню навчально-виховної роботи позашкільним навчальним закладом, проте при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення даної апеляційної скарги - доводи апелянта визнаються колегією суддів невирішальними та недостатніми для задоволення апеляційної скарги.

Слід зауважити, що наведені заявником обставини є лише посиланнями про наявність несприятливих факторів, а ніяким чином не вказують на неможливість та наявність ускладнень у виконанні судового рішення по справі.

Натомість доводи апелянта про належне виконання умов договору та відсутність вини в укладенні правочину, який згодом був визнаний недійсним судом, не може слугувати обгрунтованою підставою для відстрочення виконання рішення до 01.01.2019р. Судом першої інстанції при розгляді клопотання про відстрочення виконання рішення у справі досліджено обставини, викладені заявником, та визнано доцільним надання відстрочки у виконанні судового рішення до 01.07.2018р. Заявником жодними доказами не стверджується неможливість виконання рішення до визначеної дати (укладення договорів чи інших правочинів про розміщення об'єкта для медичної практики, договори про перевезення, встановлення та налаштування медичної апаратури та ін.), також не підтверджено належними доказами можливість виконання рішення (звільнення приміщення) безпосередньо до 01.01.2019, не надано доказів вчинення будь яких дій на виконання рішення за період від його ухвалення до звернення із заявою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 30.05.2018 р. у справі №903/148/17 залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Волинської області від 30.05.2018р. у справі №903/148/17 залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4.Справу №903/148/17 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "08" серпня 2018 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.