ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.08.2018 р. Справа№ 914/854/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову від 14.08.2018 року

у справі № 914/854/18

за позовом: ОСОБА_1, м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства "Компанія "Інтер-Трейд", м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Львів,

предмет позову: визнання недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства, оформленого протоколом №24/04/18 від 24.04.2018 року, визнання недійсними змін до Статуту підприємства,

підстава позову: виключення позивача зі складу учасників підприємства за його відсутності,

без виклику сторін.

ПРОЦЕС

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Компанія "Інтер-Трейд" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства, оформленого протоколом №24/04/18 від 24.04.2018 року, визнання недійсними змін до Статуту підприємства.

14.08.2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову від 14.08.2018 року (вх.№2136/18) шляхом накладення арешту на усі рахунки та усе рухоме майно Приватного підприємства "Компанія "Інтер-Трейд", а також шляхом заборони будь-якій особі вчиняти дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу відповідача, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

ОСОБА_1 зазначає, що після вчинення незаконних дій щодо виключення позивача з підприємства, третя особа неправомірно отримала право власності на частку позивача і також привласнила всі права позивача щодо участі в управлінні підприємством, у зв'язку з чим і було подано позовну заяву у даній справі. У позивача існують підстави побоюватись можливості повного відчуження майна підприємства, корпоративних прав на підприємство, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, оскільки ОСОБА_2, який є керівником відповідача та третьою особою, можуть і надалі вчинятися дії з метою уникнення скликання у відповідності до чинного законодавства України загальних зборів учасників підприємства, до компетенції яких відноситься, зокрема, але не виключно, вирішення питання щодо відчуження нерухомого майна підприємства, а також, можуть вчинятися дії щодо відчуження корпоративних прав на підприємство, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Крім того, позивач вважає достатнім і належним доказом існуванням обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, факт реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін, відповідно до яких у підприємства появився (відомості про такого не були зазначені в реєстрі, оскільки такого власника не існувало у підприємства) кінцевий бенефіціарний власник (контролер) підприємства, а саме ОСОБА_2; частку позивача безпідставно в порушення вимог встановлених законодавством України зареєстровано за третьою особою, що також підтверджує можливість одноособового розпорядження третьою особою чи відповідачем майном, грошовими коштами підприємства, а також внаслідок вчинення третьою особою відповідних дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо підприємства. Набуття відповідачем та третьою особою зазначених прав, містить у собі загрозу їх використання задля відчуження майна чи часток у статутному капіталі іншим особам чи вчинення будь-яких інших дій, пов'язаних зі зміною розміру статутного капіталу, або здійснення інших дій, пов'язаних з використанням коштів підприємства, без волі позивача, що унеможливить або ускладнить повернення позивачу вищезазначених прав у випадку задоволення Господарським судом позовної заяви поданої позивачем.

Позивач вважає, що існує загроза того, що у випадку вчинення відповідачем та третьою особою дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування стосовно підприємства, зокрема, щодо статутного капіталу підприємства, рахунків або майна підприємства, позивач втратить корпоративні права та не зможе повернути такі на підставі рішення Господарського суду у цій судовій справі і не зможе застосувати наслідки визнання правочину недійсним та буде вимушений звертатись з новими позовними заявами до суду. На переконання позивача, задоволення даної заяви позбавить можливості відповідача продовжувати вчиняти неправомірні дії щодо статутного капіталу, а також щодо майна підприємства.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Дослідивши долучені до матеріалів справи судові рішення, суд не вважає доведеною та належним чином підтвердженою необхідність вжиття заходів забезпечення позову у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду для захисту порушеного, на його переконання, корпоративного права у зв'язку з виключенням його зі складу учасників товариства.

Разом з тим, звертаючись із заявою про забезпечення позову обраними способами - накладенням арештів та забороною вчиняти дії, позивач посилається на імовірність вчинення відповідачем і третьою особою дій, спрямованих на повне відчуження майна підприємства, корпоративних прав на підприємство, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. Проте, на підтвердження наведеного позивачем не подано жодних доказів, не зазначено та не підтверджено вчинення відповідачем жодних дій, спрямованих на незаконне розпорядження майном товариства.

Щодо факту реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін щодо кінцевого бенефіціарного власника (контролера) підприємства та зазначення ним ОСОБА_2, суд зазначає наступне. Так, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПП "Компанія "Інтер-Трейд" № від 02.05.2018 року в розділі «перелік засновників» зазначено відомості про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) та зазначено таким ОСОБА_2, який згідно з записом є засновником, керівником і підписантом (з 18.12.2013 року). Кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - це фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов'язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі (п.20 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

Однак, позивачем не наведено обґрунтованих та підтверджуючих доказами фактів щодо вчинення ОСОБА_2 як керівником підприємства відповідача чи як кінцевим бенефіціарним власником (контролером) дій, спрямованих на відчуження майна підприємства чи іншого незаконного розпорядження майном і грошовими коштами підприємства. На підтвердження імовірності вчинення відповідачем і третьою особою дій, спрямованих на повне відчуження майна підприємства, корпоративних прав на підприємство, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, позивачем не подано доказів наявності зазначених обставин. Суд також звертає увагу, що твердження позивача про незаконність та безпідставність виключення позивача з підприємства, підлягає дослідженню та правовій оцінці при вирішення спору по суті, а не при вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім цього, не обґрунтовано та не доведено наявності зв'язку між обраним заходом забезпечення позову - арештом майна та рахунків товариства і предметом позовної вимоги - визнання недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства, оформленого протоколом №24/04/18 від 24.04.2018 року, визнання недійсними змін до Статуту підприємства; не доведено, яким чином обраний захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Також суд звертає увагу, що ст. 137 ГПК України не передбачено можливості накладення арешту на рахунки товариства (визначено можливість накладення арешту на грошові кошти), а вжиття заходів забезпечення позову в цілому не повинно перешкоджати здійсненню товариством господарської діяльності. Обираючи заходи забезпечення позову у спосіб інший, ніж визначений законом, позивачем не обґрунтовано необхідності обмеження користування рахунками відповідача у взаємозв'язку та співвідношенні з предметом спору у даній справі.

Окрім цього, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу (заявнику клопотання) те, що зміст (сукупність) його корпоративних прав, за захистом (відновленням) яких він звернувся до суду, не містить права учасника безпосереднього управління, контролю та впливу на майно емітента такого корпоративного права інакше, ніж у передбачений законом та статутом спосіб (через вищі та виконавчі органи управління юридичної особи). Сам лише факт зменшення кількості чи вартості активів емітента корпоративного права, про гіпотетичну можливість чого доводить позивач у заяві, не спричиняє порушення корпоративного права учасника такого емітента. Тому, підстава та предмет клопотання помилково спрямовані на доказування можливості зменшення вартості чи кількості активів відповідача та необхідності блокування судом такої можливості, що жодним чином не пов'язано із обраним позивачем способом судового захисту порушеного на його думку корпоративного права, та ніяк не впливає на можливість виконання в майбутньому рішення у даній справі, внаслідок чого відсутні підстави для вжиття даного заходу забезпечення позову.

Щодо вимоги позивача вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-якій особі вчиняти дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу відповідача, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.137 ГПК України одним зі способів забезпечення позову є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснення платежів, або передавання майна відповідачеві, або виконання щодо нього інших зобов'язань.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.4, 10 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; заборона вчиняти дії, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

Позивач вважає, що існує загроза того, що у випадку вчинення відповідачем та третьою особою дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування стосовно підприємства, зокрема, щодо статутного капіталу підприємства, рахунків або майна підприємства, позивач втратить корпоративні права та не зможе повернути такі на підставі рішення Господарського суду у цій судовій справі, не зможе застосувати наслідки визнання правочину недійсним та буде вимушений звертатись з новими позовними заявами до суду. Проте, суд звертає увагу, що крім припущень позивача щодо неправомірного використання відповідачем і третьою особою прав та крім посилання на ч.9 ст.137 ГПК України як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, необхідним є доведення у загальному порядку істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту (поновлення) порушених прав або інтересів позивача у випадку невжиття відповідних заходів.

Твердження позивача про імовірне подальше перевідчуження часток та перезміну кінцевого бенефіціарного власника підприємства, яке унеможливить виконання рішення у даній справі у випадку його задоволення, не підтверджені іншими обставинами та фактами, крім суб'єктивних припущень ОСОБА_1 Більше того, позивач просить заборонити будь-якій особі вчиняти дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу відповідача, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а не заборонити внесення змін до статуту товариства щодо розміру статутного капіталу, у зв'язку з чим не дотримується співмірність обраних заходів забезпечення позову з предметом позову.

Крім цього, суд зазначає, що рішення суду про задоволення позову та визнання неправомірним виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства (якщо таке буде прийнято за результатами розгляду справи по суті) буде безумовною підставою для відновлення корпоративного права позивача в тому обсязі, в якому його було порушено, і за захистом якого позивач звернуся до суду. Вжиття заходів забезпечення у спосіб заборони реєстрації будь-яких змін до відомостей про юридичну особу перешкоджатиме здійсненню товариством своєї діяльності, що є невиправданим в межах даного спору, а вчинення відповідачем дій (якщо такі будуть вчинені) щодо розпорядження часткою, яку позивач вважає належною йому і після прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів, у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у даній справі, не матимуть правового значення для ефективного захисту порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначалося вище, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що всупереч наведеним вище положенням, а також положенням статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, заява про забезпечення позову не обґрунтована такими доказами та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях позивача. Відтак, позивачем не доведено та доказами не підтверджено необхідності вжиття заходів забезпечення позову у справі № 914/854/18 у спосіб накладення арешту на рахунки, на рухоме майно відповідача та у спосіб заборони вчинення дій. Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов'язана довести зв'язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту. Із поданої заяви суд не вважає, що невжиття відповідних заходів певним чином може утруднити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявлених позовних вимог.

Сплачений за подання заяви про забезпечення позову судовий збір за результатами розгляду заяви залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 14.08.2018 року у справі №914/854/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено в апеляційному порядку з протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.08.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.