ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018. Справа № 917/625/18

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Полтавська обл., 37500

до Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області, вул. Покровська, 160, с. Березоточа, Лубенський район, Полтавська обл., 37535

про визнання права власності за набувальною давниною.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (далі - позивач/ ПАТ "Лубнигаз") звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давниною на шафовий газорегуляторний пункт за адресою: с. Березоточа, вул. Покровська, 36. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він більше п'яти років продовжує відкрито, безперервно володіти спірним майном, яким добросовісно заволодів з 1990 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.06.2018. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 18.07.2018.

За клопотанням позивача ухвалою від 18.07.2018. суд відклав розгляд справи по суті на 16.08.2018.

В судове засідання 16.08.2018. сторони не з'явилися.

10.08.2018. до суду надійшло клопотання відповідача, у якому він просить суд провести розгляд справи без участі відповідача та прийняти рішення, яким задовольнити позов.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Про час, дату та місце проведення судового засідання сторони повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями. Таким чином, неявка в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позовній заяві зазначає, що на території Березотіцької сільської ради знаходиться безгосподарчий шафовий газорегуляторний пункт (далі - ШРП) з адресою: с. Березоточа, вул. Покровська, 36 (колишня вул. Леніна), який призначений для забезпечення природним газом високого тиску жителів с. Березоточа.

Згідно з додатком А до ДБН В.2.5 - 20-2001 "Газопостачання", затвердженого наказом Держбуду України від 23.04.2001. N 101 шафовий регуляторний пункт комплекс обладнання для зниження тиску газу та підтримання його на задньому рівні повністю змонтований в заводських умовах, розташований в металевій шафі. Технічні характеристики спірного майна: ШРП в с. Березоточа, вул. Покровська, 36 (колишня вул. Леніна) - типу РД; 50/2; введений у експлуатацію у 1990 році.

Позивач стверджує, що ШРП не перебуває ні на його балансі, ні на балансі відповідача. На підтвердження вказаного позивачем надано копію листа відповідача вих. № 143/02-31 від 02.05.2018. про те, що на балансі Березотіцької сільської ради ШРМ не перебуває, а також довідку ПАТ "Лубнигаз" вих. № 917 від 30.05.2018. про те, що ШРМ на балансі останнього не обліковується.

Відповідач, в свою чергу, в клопотаннях наданих суду про розгляд справи за їх відсутності зазначав про те, що інформацією про власника об'єкта сільська рада не володіє.

Також позивач зазначає, що шафовий газорегуляторний пункт розташований в с. Березоточа весь час обслуговується позивачем, оскільки є об'єктом підвищеної небезпеки. Відповідно до Статуту ПАТ "Лубнигаз" метою створення Товариства є безперебійне та безаварійне постачання природного газу споживачам чотирьох районів області - Лубенського, Гребінківського, Оржицького та Пирятинського. Для виконання зазначеної мети Товариством використовується шафовий газорегуляторний пункт в с. Березоточа, вул. Покровська, 36 (колишня вул. Леніна). У зв'язку з відсутністю власника шафового газорегуляторного пункту, що знаходиться на території Березотіцької сільської ради, з метою забезпечення виконання вимог чинного законодавства щодо здійснення технічного обслуговування газопроводів, ПАТ "Лубнигаз" з 1990 року обслуговує ШРП на безповоротній основі, маючи при цьому відповідний дозвіл Держнаглядохоронпраці, та по теперішній час добросовісно, відкрито та безперервно володіє, користується, утримує та проводить ремонтні роботи, про що свідчить журнал технічного огляду, технічного обслуговування та поточного ремонту ШРП-68 за адресою: с. Березоточа, вул. Покровська, 36 (колишня вул. Леніна). Крім того, товариство має тягар утримання такого майна, а саме: здійснює поточний ремонт за власні кошти. У зв'язку з тим, що власник шафового газорегуляторного пункту не відомий, тому поточний ремонт, технічний огляд та обхід здійснює позивач за власні кошти.

З листа Державної реєстраційної служби України вих. № 3125/12-13-05 від 08.11.2013. щодо надання роз'яснення законодавства з питань віднесення газопроводу до нерухомого майна та відповідно до статті 5 п. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії. З огляду на це, ПАТ "Лубнигаз" вважає, що шафовий газорегуляторний пункт є рухомим майном та на нього поширюється п'ятирічний строк набуття права власності за набувальною давниною, передбачений ст. 344 ЦК України.

Отже, позивач стверджує, що він більше п'яти років продовжує відкрито, безперервно володіти ШРП, який є рухомим майном, та яким добросовісно заволоділо з 1990 року. Позивач не приховує факт знаходження вказаного майна у своєму володінні, відкрито та добросовісно використовував та використовує це майно у господарській діяльності.

Відповідач у листах від 05.07.2018. та від 09.08.2018. проти позову не заперечує та просить суд прийняти рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а отже визнання позову відповідачем судом не приймається.

При прийнятті рішення суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Інститут набувальної давності є одним з первинних способів виникнення права власності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ і базується на сукупності обставин: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном.

Позивач у позовній заяві наголошує на тому, що шафовий газорегуляторний пункт є рухомим майном. Суд погоджується з таким висновком позивача.

У цивільному законодавстві набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Згідно з нормами ЦК України є первинні та похідні способи набуття права власності.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках , встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено вичерпний перелік видів майна право власності за набувальною давністю на які набувається за рішенням суду. Це нерухоме майно, транспортні засоби та цінні папери. Тобто, чинним законодавством не передбачено набуття права власності за набувальною давністю за рішенням суду на рухоме майно, яке не є транспортним засобом чи цінними паперами.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.08.2018.

Суддя О.С. Семчук