ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2018 року Справа № 904/1842/17

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

Учасники справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра", м. Дніпро

представник: Тулінов І.І., наказ №326к від 06.07.2018, в.о. генерального директора;

відповідач - Фізична особа-підприємець Нечипоренко Людмила Валентинівна, м. Дніпро

представник: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 у справі №904/1842/17 (головуючий суддя - Татарчук В.О., повне рішення складено 04.04.2017)

про стягнення заборгованості в сумі 1672231,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У лютому 2017 року ТОВ «Торговий Дім «Ас-терра», яке в подальшому як стягувач у виконавчому провадженні №53968993 ухвалою суду від 31.08.2017 у справі №904/1842/17 було замінено на правонаступника - ТОВ «Торгова компанія «Астерра», звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни боргу - 1582116,14 грн та 3% річних - 90115,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору фінансового лізингу №8АС-14 від 27.02.2014 в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий у лізинг трактор New Holland T8050 сер. №ZARW06276, 2010 р.в.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 у даній справі (суддя Татарчук В.О.) позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ас-Терра" 1582116,14 грн - заборгованості зі сплати лізингових платежів, 90115,61грн - 3% річних, 25083,48 грн - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та правомірністю позовних вимог, а також правильністю нарахованих Позивачем суми боргу та 3% річних.

Доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Нечипоренко Людмила Валентинівна звернулася до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд не надав оцінки, що відповідачу не надіслано копію позовної заяви з додатками, чим порушені його процесуальні права, а також не відклав розгляд справи та ухвалив рішення в першому судовому засіданні;

- суд не врахував, що відповідач має право на дострокове розірвання договору, оскільки було встановлено, що майно не відповідає умовам договору, оскільки його він код змінено та за таким він кодом спірний трактор заводом - виробником не випускався, а отже відповідач правомірно припинила сплату лізингових платежів;

- спірне майно було викрадено 16.06.2015, але в період розшуку позивач зняв його з обліку і здійснив реєстрацію за ТОВ "Торгова компанія "Астерра";

- суд не врахував здійснені відповідачем лізингові платежі в сумі 391128,92 грн;

- наявні підстави для стягнення з позивача судового збору, сплаченого апелянтом за подачу апеляційної скарги - 37625,22 грн та витрат на послуги адвоката - 7800,0 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 у справі №904/1842/17, судове засідання призначено на 18.07.2018, сторонам наданий строк для подачі заяв, клопотань, заперечень відповідно до ст. ст. 38, 169, 170, 263 Господарського процесуального кодексу України до 16.07.2018.

12.07.2018 від Позивача до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначив, що в матеріалах справи наявні докази направлення позивачем відповідачу позовної заяви з усіма додатками; виробництво трактору підтверджується офіційним листом заводу - виробника; у період з лютого 2014 року по березень 2015 року в рахунок погашення лізингових платежів від Відповідача надійшла сума 265128,92 грн (еквівалентно 10994,00 доларів США), наданий Відповідачем доказ про сплату 12000,00 доларів США не є первинною бухгалтерською документацією та не може бути належним доказом; Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів неправомірності дій Позивача.

13.07.2018 від Відповідача до суду надійшла уточнена апеляційна скарга, яка відповідно до ч.1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України залишена судом без розгляду, оскільки подана з порушенням строків, визначених даною процесуальною нормою.

17.07.2018 від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що з 17.07.2018 по 17.08.2018 вона перебуває у щорічній відпустці за межами м. Дніпра, у зв'язку з чим не має можливості прибути у судове засідання 18.07.2018.

У судовому засіданні 18.07.2018 були присутні повноважні представники Позивача та Відповідача, від якої діяла адвокат Москвіна Т.В. (повноваження підтверджені наявними в матеріалах справи ордером №025 від 12.07.2018 на представництво інтересів без обмежень та свідоцтвом на право зайняття адвокатською діяльністю - а.с. 220, 221, т.1).

В судовому засіданні 18.07.2018 адвокатом Москвіною Т.В. було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів. З огляду на те, що строк, наданий сторонам для подачі заяв, клопотань, заперечень відповідно до ст. ст. 38, 169, 170, 263 Господарського процесуального кодексу України, встановлений ухвалою суду від 21.06.2018 (до 16.07.2018) пропущений, клопотання про продовження цього строку сторонами не заявлено, відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, такі документи не приймаються судом до розгляду. Суд також звертає увагу, що доказів надіслання копій цих документів Позивачу Відповідачем також не надано.

Для продовження дослідження обставин справи та перевірки їх доказами в судовому засіданні судом оголошено перерву до 08.08.2018, зобов'язано сторін в строк до 01.08.2018 надати документи, визначені судом у резолютивній частині ухвали суду від 18.07.2018.

27.07.2018 від Відповідача до суду надійшли додаткові докази (а.с. 232-258, т.1).

01.08.2018 від Позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що сплата Відповідачем 12000,00 доларів США не підтверджується належним первинним бухгалтерським документом, а також матеріали виконавчого провадження, виконавчий напис та обґрунтований розрахунок суми позову.

01.08.2018 від Відповідача до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких вона зазначила, що Позивачем на листі, в якому був надісланий відзив на апеляційну скаргу, зазначено невірний номер її мобільного телефону, внаслідок чого листоноша не змогла вручити лист їй особисто. Також зазначила, що Позивач вводить суд в оману, оскільки не повідомив про наявний лист про розірвання договору від 26.12.2014, наявність виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження; не співпадають номери двигунів згідно наданих інформаційних довідок.

02.08.2018 від Відповідача до суду надійшов контррозрахунок суми позову, а також заперечення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких повторно викладена позиція, що зазначена у запереченнях від 01.08.2018, а також доповнено інформацією щодо фактів.

Надані додаткові докази судом приймаються та оцінюються в межах предмету спору, доводів та вимог апеляційної скарги і доводів відзиву на неї.

02.08.2018 від Відповідача надійшло клопотання про виклик свідка ОСОБА_4, який проводив обстеження трактора на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації та може підтвердити факт того, що лізингове майно знаходиться у Позивача.

02.08.2018 від Відповідача надійшло клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи з визначеним колом питань.

02.08.2018 від Відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 08.08.2018, на іншу дату після 17.08.2018 у зв'язку з її відсутністю у м. Дніпрі та знаходженням за межами Дніпропетровської області. До заяви доданий наказ №05/18 від 14.05.2018 про планову щорічну відпустку Нечипоренко Л.В. з 17.07.2018 по 17.08.2018, підписаний ФОП Нечипоренко Л.В.

07.08.2018 від Відповідача до суду надійшла заява про обмеження повноважень адвоката Москвіної Т.В. у зв'язку із неспроможністю останньої забезпечити кваліфікований захист її прав та законних інтересів.

Інших заяв та клопотань, зокрема, про відвід колегії суддів від учасників справи не надходило.

У зв'язку з відпусткою суддів Подобєда І.М. та Кощева І.М. по справі здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого справу №904/1842/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В. та прийнято справу до свого провадження зазначеною колегією суддів ухвалою суду від 08.08.2018.

У судовому засіданні 08.08.2018 повноважний представник Позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судове засідання 08.08.2018 не з'явилася, в зв'язку із її заявою про обмеження повноважень адвоката остання до участі у судовому засіданні як представник відповідача допущена не була.

Судом оголошено заявлені Відповідачем клопотання, зокрема, щодо виклику свідка, призначення експертизи та відкладення розгляду справи та вислухана позиція Позивача, який проти задоволення клопотань заперечував.

Заявлені відповідачем клопотання задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Клопотання про виклик свідка подано з порушенням строків та не відповідає положенням ст. 88 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення заяви свідка; обставини, які на думку заявника, повинен підтвердити свідок ОСОБА_4 не стосуються предмету спору - стягнення заборгованості за лізинговими платежами, а можуть свідчити про інші обставини щодо місце знаходження спірного трактора та часу його огляду, що є предметом виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса та кримінального провадження про викрадення трактора.

Суд має можливість самостійно встановити борг у справі, необхідність отримання для з'ясування обставин справи спеціальних знань у іншій галузі, ніж право, відсутня; частина питань, запропонованих Відповідачем на вирішення експерта, мають правовий характер та відносяться саме до компетенції суду.

Відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою сторони нормами ст. 270 Господарського процесуального кодексу України не передбачено. Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Оскільки повноваження Відповідача представляє адвокат, зокрема, згідно наявних в матеріалах справи документів, адвокатом Малюк Н.А. був наданий ордер №4/000022 від 30.07.2018 на надання правової допомоги Нечипоренко Л.В.; Відповідач сама є підприємцем, тому може встановлювати час відпустки на свій розсуд; суд вважає, що вона мала всі можливості надати суду пояснення і докази, чим і скористалася, тому підстави вважати причини неявки поважними відсутні, як і підстави для відкладення розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд констатує, що відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом двічі у справі заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що з 17.07.2018 по 17.08.2018 вона перебуває у щорічній відпустці. Водночас, 24.07.2018, 30.07.2018 та 09.08.2018 вона особисто з'являлась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними клопотаннями та розписками про ознайомлення на звороті обкладинки справи. Така поведінка апелянта свідчить про недобросовісність і зловживання її процесуальним правом.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 27.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ас-Терра" як лізингодавцем, правонаступником якого є ТОВ "Торгова компанія "Астерра" (надалі - Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Нечипоренко Людмилою Валентинівною як лізингоодержувачем був укладений договір фінансового лізингу №8АС-14 (надалі - Договір) строком дії з 27.02.2014 по 20.03.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за цим договором. До Договору була укладена додаткова угода №1 від 11.03.2014 щодо зміни графіку лізингових платежів.

У відповідності до п.1.1 Договору в порядку та на умовах визначених цим договором лізингодавець, передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (надалі - предмет лізингу або майно), а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку №1 "Специфікація" (трактор NEW Holland T8050, вартістю 73000 доларів США).

Пунктом 11.1 Договору в редакції додаткової угоди визначено, що ціна договору становить гривневий еквівалент 83631,22 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 878127,81 грн, у тому числі ПДВ - 127750,00 грн (надалі - Ціна договору).

Ціна договору складається з гривневих еквівалентів: вартості майна, платежів як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно та одноразової комісії, визначених у доларах США (п. 11.2 Договору).

Згідно з п. 3.2 договору авансовий платіж лізингоодержувача в рахунок оплати майна складає 18,50 % від вартості майна та становить 13505,00 доларів США, та підлягає сплаті в термін до 28.02.2014 включно. Сума авансового платежу у гривнях обчислюється виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати (надалі - міжбанківський курс фактичної оплати).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю одноразову комісію, яка є першим лізинговим платежем, в розмірі 730,00 доларів США у строк до 28.02.2014 року. Комісія сплачується лізингоодержувачем на поточний рахунок лізингодавця в національній валюті за міжбанківським курсом фактичної оплати.

Відповідно до п. 3.4 договору, розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в Графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового Платежу, зазначеного в Графіку (надалі - міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті або залишаються несплаченими, згідно з договором.

Сторони домовились, що при зміні міжбанківського курсу фактичної оплати, міжбанківського курсу Графіку, міжбанківського курсу Акту приймання-передачі по відношенню до міжбанківського курсу договору, пропорційно автоматично змінюється і Ціна договору в гривні, і, в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну Ціни договору в гривні.

Згідно з п.п. 3.4.1 договору, у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в Графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж міжбанківський курс Графіку, лізингоодержувач зобов'язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати.

Відповідно до п. 3.7 договору, враховуючи валютну складову платежів по договору та керуючись п. 5 постанови НБУ №49 від 06.02.2014 р. "Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій", Сторони погодили, що всі сплачені лізингоодержувачем грошові кошти за договором в гривні зараховуються лізингодавцем в рахунок оплати грошових зобов'язань за договором виходячи з міжбанківського курсу продажу долару США, встановленого у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (сайт www/udiform.com), сформованого на 16:00 за Київським часом на шостий банківський день після дня сплати лізингоодержувачем грошових коштів згідно умов договору.

Відповідно до п. 9.2.1. Договору передбачено дострокове розірвання Договору, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленому в Договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання Договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання Договору.

В разі, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, лізингодавець має право відмовитися від Договору та вимагати повернення предмету лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов'язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна платежів, передбачених Договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди (п. 6.1.1. Договору).

Відповідно п. 6.4.2. лізингоодержувач зобов'язується повернути майно лізингодавцю у випадках, передбачених цим Договором, в тому стані, в якому воно було отримано, з урахуванням нормального зносу відповідно до встановлених норм амортизації, сплативши при цьому лізингодавцю заборгованість по лізингових платежах, що мають бути сплачені на поточну дату, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свої зобов'язання за договором та передав предмет лізингу Відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 28.02.2014 та не заперечується сторонами (а.с. 20, т.1 на звороті).

Відповідно до додаткової угоди до акту приймання-передачі до Договору усього вартість майна становить 73 000 доларів США, з урахуванням ПДВ в еквіваленті становить 776391,50 грн (а.с. 21, т.1). Як вбачається із Додаткеу №2 до договору «Графік внесення лізінгових платежів» (а.с.20 т,1) та додаткової угоди №1 від 11.03.2014 сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу становить 59 495,00 доларів США, що свідчить про виконання відповідачкою умов п.3.2. договору про сплату авансового платежу в еквіваленті 13505 доларів США (73 000 доларів США - 59 495,00 доларів США). Платіж, як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане в лізинг майно визначена у додатковій угоді №1 від 11.03.2014 в сумі 9 901,22 долари США та повинна бути сплачена лізингоодержувачем щомісячно у визначеній сумі з 20.03.2014 по 20.03.2015 (а.с.22 т.1).

26.12.2014 у зв'язку із порушенням Відповідачем зобов'язань по оплаті лізингових платежів та на підставі п.п. 6.1.1., 6.4.2., ч.2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Позивач звернувся до Відповідача із листом про розірвання Договору та вимогою не пізніше п'яти календарних днів з моменту отримання повідомлення перерахувати Позивачу заборгованість з лізингових платежів в сумі 199338,74 грн, повернути трактор (а.с. 181, т.1). Про отримання такого повідомлення про розірвання договору від 26.12.2014 та рахунку на оплату наполягає саме відповідачка та надає його копію, Позивач факт направлення такого листа не заперечує.

25.02.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А. було вчинено виконавчий напис про витребування у Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни шляхом вилучення та передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ас-Терра» об'єкту фінансового лізингу трактор NEW Holland T8050, сер. № ZARW06276, 2010 року випуску, вартістю 776391,50 грн за невиплачені в строк до 21.11.2014 лізингові платежі в сумі 199 338,74 грн.

06.04.2017 було відкрито виконавче провадження №53710548 з виконання виконавчого напису №472, виданого 25.02.2015 про витребування від Відповідача спірного трактора.

18.04.2017 державним виконавцем у виконавчому провадженні №53710548 було винесено постанову про арешт спірного майна, а 23.05.2017 та 02.10.2017 - про оголошення його в розшук.

Згідно витягу з кримінального провадження №0001340 в період часу з 16.06.2015 о 20:00 год по 17.06.2015 о 01:00 год невідома особа, знаходячись на території землі Степнянської сільської ради Дніпропетровського району біля ділянки №123 шляхом вільного доступу скоїла крадіжку спірного майна. Трактор досі не знайдений.

Оскільки Відповідачем заборгованість сплачена так і не була, трактор Позивачу не повернутий, Відповідач звернувся із даним позовом до суду першої інстанції.

Згідно заявлених позовних вимог, Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість, що утворилася станом на 10.02.2017 в сумі 58402,22 доларів США, що згідно встановленого у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг», сформованого на 16:00 за Київським часом курсу продажу доларів США, становить 1582116,14 грн; а також 3% річних - 90115,61 грн.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться в статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Як обумовлено в п. 5.1. Договору майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати лізингодавцю платежів в розмірах та у терміни, передбачені Графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання - передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов Договору. Підтвердженням переходу права власності від лізингодавця до лізингоодержувача є підписаний між сторонами договір купівлі - продажу предмета лізингу.

Однак, як встановлено судом, Відповідач в порушення умов Договору з листопада 2014 року припинила сплачувати лізингові платежі, у зв'язку з чим Позивач скористався своїм правом, передбаченим умовами Договору, та розірвав договір в односторонньому порядку.

Відповідно до частин 2, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об'єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв'язку з припиненням зустрічного зобов'язання лізингодавця по переданню у майбутньому об'єкта лізингу у власність.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як було встановлено судом, укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг було розірвано Позивачем достроково в односторонньому порядку 24.12.2014, проте, об'єкт лізингу Відповідачем не повернутий.

З огляду на положення статті 653 Цивільного кодексу України, в якій встановлені правові наслідки розірвання договору, та статей 785, 795 Цивільного кодексу України, у разі якщо умови укладеного між сторонами у справі договору про фінансовий лізинг передбачають можливість нарахування лізингодавцем плати за користування об'єктом лізингу після закінчення або дострокового розірвання договору лізингу, то нарахування плати за фактичне користування об'єктом лізингу припиняється з моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу лізингодавцю, та, відповідно, нарахування плати за фактичне користування об'єктом лізингу за відповідний період є правомірним.

Відповідно до п. 6.1.1. Договору вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов'язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна платежів, передбачених Договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди.

Таким чином, укладений між сторонами у справі договір про фінансовий лізинг хоча і був дострокового розірваний позивачем в односторонньому порядку, однак в частині умов, які передбачали право позивача нарахувати та обов'язок відповідача сплатити плату за користування об'єктом лізингу після розірвання договору, залишався чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу, тобто після розірвання договору з відповідачки підлягає стягненню лише заборгованість по платежу, як винагороді (комісії) лізингодавцю за отримане в лізинг майно.

Як слідує з наданого позивачем на вимогу апеляційного суду детального розрахунку суми заборгованості (додаткові пояснення від 30.07.2018 №180730/1) платіж, як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане в лізинг майно сплачено відповідачем повністю на дату платежу 24.10.2014, що також підтверджено наданими відповідачем доказами оплати - квитанціями та платіжними дорученнями від 25.03.2014 на суму 6 608,27 грн, від 18.04.2014 - на 10727,91 грн, від 20.05.2014 - на 11400 грн, від 19.06.2014 - на 10577,70 грн, від 21.07.2014 - на 11212,72 грн, від 21.08.2014 - на 12 718,57 грн, від 19.09.2014 - 12 762,42 грн, від 24.10.2014 - на 16 567,58 грн.

Враховуючи викладену вище правову позицію, яка узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 26.04.2018 у справі №911/3483/16, апеляційний суд доходить висновку, що стягненню з Відповідача підлягають платежі як винагорода за отримане в лізинг майно згідно Графіку платежів, визначеного в додатковій угоді №1 від 11.03.2014 (а.с.22 т.1), що залишилися несплаченими за період з 20.11.2014 по 20.03.2015, а саме відповідно по місяцях 803,13 доларів США, 661,20 доларів США, 589,00 доларів США, 378,10 доларів США, 36,10 доларів США, що в загальній сумі становить 2467,53 доларів США. Відповідно до п.3.7 договору з урахуванням курсу, встановленого у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» на заявлену позивачем дату 10.02.2017 -1 долар США = 27,03 грн сума заборгованості становить 66697,34 грн. Вказаний період нарахування лізингових платежів відповідає періоду знаходження предмету лізингу саме у відповідачки, оскільки на вимогу позивача від 24.12.2014 трактор не був повернений, як не був і повернений з підстав, зазначених відповідачкою щодо не відповідності він коду, а про викрадення трактора нею заявлено в червні 2015 року.

В решті вимоги позивача про стягнення платежів як винагороди за отримане в лізинг майно в сумі 148,05 грн задоволенню не підлягають, в зв'язку з недоведенням позивачем, що курс на визначену ним дату становив 27,09, а за перевіреною судом інформацією за даними сайта, вказаного позивачем, зазначений курс складає 27,03.

Відповідачкою також надані докази щодо відшкодування частини вартості об'єкта лізингу в сумі 141 802,50 грн (квитанція від 27.02.2014), в сумі 23 086,25 грн (платіжне доручення від 24.10.2014), сплата комісії 7665 грн (квитанція від 27.02.2014). Надходження даних коштів не заперечується позивачем. Втім, вимоги про стягнення заборгованості як відшкодування вартості предмету лізингу в сумі 1515270,75 грн задоволенню не підлягають в зв'язку з розірванням договору та за наведених вище положень чинного законодавства. При цьому судом апеляційної інстанції не досліджуються обставини сплати відповідачем частини вартості предмету лізингу та дійсності заявленої позивачем заборгованості в цій частині.

Щодо твердження відповідачкою про оплату 12000,00 доларів США, суд зазначає, що надана нею копія аркушу, на якому зазначено про оплату цих коштів за трактор не являється розрахунком документом в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (а.с.110 т.1).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних нараховані за період прострочення з 21.03.2015 по 10.02.2017 (693 дні) на суму боргу 66697,34 грн становитимуть 3799,01 грн та вимоги позивача про стягнення річних підлягають задоволенню частково. В решті вимоги про стягнення річних 86 316,60 грн задоволенню не підлягають, оскільки розраховані також на суму, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу, яка заявлена до стягнення неправомірно.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не було перевірено правильності застосування курсу долара до гривні на сайті «Укрділінг» станом на 10.02.2017, прийнятий до уваги визначений Позивачем курс - 27,09 грн, внаслідок чого неправильно визначена сума боргу.

Внаслідок недобросовісної поведінки Позивача, який не довів до відома суду першої інстанції про наявність листа про розірвання договору від 24.12.2014, наявність виконавчого напису нотаріуса, яким постановлено вилучити трактор, наявність з цього приводу виконавчого провадження, судом першої інстанції було прийнято помилкове рішення без урахуванням норм ст. ст. 653, 785, 795 Цивільного кодексу України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення суми боргу, 3% річних та витрат по сплаті судового збору.

Позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми боргу - 66697,34 грн, 3% річних - 3799,01 грн, судового збору за розгляд позовної заяви - 1057,45 грн. В решті позову слід відмовити. В зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відносно заперечень Відповідача апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до п. 9.1.2. Договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингоодержувача після письмового повідомлення про це лізингодавця за 3 дні у випадку, якщо майно не відповідає умовам договору та своєму призначенню.

Відповідач зазначила, що у листопаді 2014 року вона мала придбати запасні частини на предмет лізингу та дізналася, що в базі даних заводу виробника відсутні дані про виготовлення трактору, тобто стверджує, що дані, вказані в технічній документації та документах на трактор не відповідають дійсності.

У зв'язку з наведеним на підставі п. 9.1.2. Договору вона призупинила виплату лізингових платежів і звернулася до інституту судових експертиз, що вважає правомірним.

Втім, апелянтом не надано доказів звернення до Позивача із листом про розірвання Договору з наведених підстав відповідно до п. 9.1.2., чи розірвання договору в судовому порядку, факт постачання неналежного товару позивачем не визнано та в судовому порядку не встановлено, а тому зобов'язальні відносини сторін не припинились, відповідальність за затримку виплати лізингових платежів лежить на лізингоодержувачеві. Встановлення невідповідності об'єкта лізингу умовам договору не являється предметом цього спору.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про порушення провадження у справі від 01.03.2017 була надіслана апелянту на адресу, зазначену Позивачем в позовній заяві, що відповідає адресі Відповідача в апеляційній скарзі (49075, м. Дніпропетровськ, вул. Прянішнікова, буд. 148), втім повернута органами зв'язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання". В подальшому, наступна ухвала суду від 16.03.2017 була надіслана Відповідачу за попереднім місцем реєстрації - с. Кіровське, вул. Садова, 14 (повернулась із позначкою, що «за зазначеною адресою не проживає»), що підтверджена копією паспорта Нечипоренко Л.В. (а.с.26 т.1).

Таким чином, судом першої інстанції було вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення Відповідача про час та місце розгляду справи та вона вважається повідомленою про вчинення відповідної процесуальної дії, бо мала забезпечити отримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації як особи - підприємця. Доводи відповідачки про те, що на її адресу не була направлена копія позовної заяви з додатками та суд вирішив справу в одне судове засідання не відповідають матеріалам справи та апеляційним судом відхиляються.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати у справі розподіляються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідачем в апеляційній інстанції було заявлено про стягнення витрат на послуги адвоката в сумі 7800,00 грн, на підтвердження чого надано квитанцію про сплату вказаних коштів на розрахунковий рахунок адвокатського об'єднання «АРАТТА» (а.с. 178, т.1). Призначення платежу: оплата за послуги згідно угоди про надання правової допомоги, рах. №001 від 13.07.2018.

Водночас, жодних доказів в розумінні ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України Відповідачем не надано, в матеріалах справи відсутні докази надання правової допомоги адвокатським об'єднанням «АРАТТА», тому у стягненні витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд відмовляє.

Апеляційний суд також звертає увагу, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено сплати судового збору за подання клопотань до суду, тому судовий збір, сплачений згідно квитанцій №1-2127к від 31.07.2018 та №1-2126к від 31.07.2018 по 881,00 грн, може бути повернутий судом за відповідним клопотанням сторони.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 у справі №904/1842/17 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 у справі №904/1842/17 змінити в частині стягнення суми боргу, 3% річних та витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни (49075 АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра" (49083 м. Дніпро, вул. Собінова, 1, ) заборгованість - 66697,34 грн (шістдесят шість тисяч шістсот дев'яносто сім грн 34 коп), 3% річних - 3799,01 грн (три тисячі сімсот дев'яносто дев'ять грн 01 коп), судовий збір за розгляд позовної заяви - 1057,45 грн (одну тисячу п'ятдесят сім грн 45 коп), про що видати наказ.

В решті позову відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра" (49083 м. Дніпро, вул. Собінова, 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни (49075 АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 36039,04 грн (тридцять шість тисяч тридцять дев'ять грн 04 коп), про що видати наказ.

Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 13.08.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна