ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/2987/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

від Головного управління ДФС у Київській області - дов. Копилов В.Ю., Якимчук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління ДФС у Київській області та ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкана В.Л.

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 19.04.2018

у складі колегії суддів: Остапенка О.М. (головуючого), Пантелієнка В.О., Сотнікова С.В.

та на ухвалу Господарського суду Київської області

від 17.10.2017

у складі судді: Наріжного С.Ю.

у справі № 911/2987/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенак"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2015 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенак" порушено провадження у справі № 911/2987/13 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" (далі по тексту - ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт", боржник).

2. Ухвалою господарського суду Київської області від 03.06.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт".

3. Постановою Господарського суду Київської області від 10.07.2015 у справі № 911/2987/13 ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Талана Леоніда Григоровича.

4. 10.07.2015 Господарським судом Київської області було здійснено публікацію на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення № 20097 про визнання ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

5. Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2016 достроково припинено повноваження арбітражного керуючого Талана Леоніда Григоровича як ліквідатора у справі № 911/2987/13 про банкрутство ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" та призначено ліквідатором ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" арбітражного керуючого Лецкана В'ячеслава Львовича.

6. 07.09.2017 до Господарського суду Київської області від Головного управління ДФС у Київській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Київській області, скаржник-1, кредитор) надійшла заява вих. № 16/10-36-10-09-04 від 05.09.2017 (вх. № 18787/17) про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на суму 2 726 478, 00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

7. Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у даній справі, зокрема, задоволено частково заяву ГУ ДФС у Київській області вих. № 16/10-36-10-09-04 від 05.09.2017 (вх. № 18787/17) про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на суму 2 726 478, 00 грн. Визнано частково кредиторські вимоги ГУ ДФС у Київській області до боржника на суму 1 966 209, 02 грн, з яких: 3 200, 00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 76 582, 65 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів та 1 886 426, 37 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхилено.

8. Не погодившись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ГУ ДФС у Київській області звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 в частині невизнаних кредиторських вимог у розмірі 763 468,98 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

9. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13 апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13 в частині визнання вимог ГУ ДФС у Київській області скасовано частково. Прийнято нове рішення, яким заяву ГУ ДФС у Київській області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 2 726 478,00 грн задоволено частково. Визнано ГУ ДФС у Київській області кредитором ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на суму 1 969 911,61 грн, з яких 3 200,00 грн - першої черги, 76 582,65 грн - другої черги, 3 702,59 грн - третьої черги та 1 886 426,37 грн - шостої черги. В іншій частині кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області відмовлено.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

10. 10.05.2018 ГУ ДФС у Київській області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13, підтвердженням чого є відтиск штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 911/2987/13 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 15.05.2018.

12. 11.05.2018 ліквідатор ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкан В.Л. (далі по тексту - скаржник-2) звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 10.05.2018 № 1-1-03/324 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13, підтвердженням чого є ідентифікатор міжнародних поштових відправлень на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

13. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 911/2987/13 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 16.05.2018.

14. Ухвалою Верховного Суду від 25.05.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 911/2987/13 за касаційною скаргою ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017, в частині розгляду кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області. Відкрито касаційне провадження у справі № 911/2987/13 за касаційною скаргою ліквідатора ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкана В.Л. від 10.05.2018 № 1-1-03/324 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018. Об'єднано в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у Київській області та за касаційною скаргою ліквідатора ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкана В.Л. від 10.05.2018 № 1-1-03/324, на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13, в частині розгляду кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області. Призначено розгляд касаційних скарг ГУ ДФС у Київській області та ліквідатора ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкана В.Л. від 10.05.2018 № 1-1-03/324 на 19.07.2018 об 11 год. 15 хв.

Короткий зміст вимог касаційних скарг з узагальненими доводами осіб, які подали касаційну скаргу

15. Не погоджуючись з прийнятими постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та ухвалою Господарського суду Київської області від 17.10.2017, в частині розгляду кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області, ГУ ДФС у Київській області подано касаційну скаргу, в якій скаржник-1 просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13 в частині не визнаних вимог з податку на додану вартість у розмірі 601 010,00 грн та вимог з ЄСВ у розмірі 158 756,39 грн; прийняти нове рішення про визнання кредиторських вимог з податку на додану вартість в розмірі 601 010,00 грн, вимог з ЄСВ у розмірі 158 756,39 грн, та віднести їх до 2 черги; включити кредиторські вимоги у розмірі 759 768,39 грн до реєстру кредиторів.

16. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

16.1 Податковим кодексом України не передбачено будь-яких виключень щодо нарахування та сплати податку на додану вартість платниками, які перебувають у процедурі банкрутства. Вимоги щодо визнання заборгованості з податку на додану вартість, на думку скаржника, підлягають задоволенню, оскільки ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вони відносяться до витрат, пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, та повинні відноситись до третьої черги. Оскільки, Податковий кодекс України не передбачає самостійного корегування податковим органом сум задекларованих платником податків та не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати податку на додану вартість, то суму заборгованості слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою.

16.2 Відповідно до пункту 18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі відносяться до адміністративних витрат. На думку скаржника-1, перелік витрат, вказаний у пункті 18 Положення кореспондується з пунктом 1 частини 1 статті 45 та статтею 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

16.3 Приписами пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України встановлено, що податок є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

16.4 Щодо ЄСВ заявником касаційної скарги зазначено, що заборгованість з ЄСВ у розмірі 158 758,39 грн виникла у боржника на підставі поданих ним декларацій до контролюючого органу, тобто самостійно задекларована платником до сплати в процедурі ліквідації, а отже згідно пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підлягає задоволенню у другу чергу.

16.5 На думку скаржника-1 оскаржувані ухвала та постанова прийняті із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст. 23 та ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

17. Не погоджуючись з прийнятою постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 в частині розгляду кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області, ліквідатором ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецканом В.Л. подано касаційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 повністю і залишити в силі ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13 в частині визнання вимог ГУ ДФС у Київській області.

18. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

18.1 Виходячи із вимог ст.ст. 1, 23, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в ліквідаційній процедурі пред'являються та відповідно задовольняються вимоги, що виникли під час провадження у справі про банкрутство, тобто в процедурах розпорядження майном боржника та санації. В ліквідаційній процедурі в банкрута не з'являється ніяких додаткових поточних зобов'язань, у тому числі зі сплати обов'язкових платежів. У зв'язку з цим відповідні нарахування боржнику можуть здійснюватись тільки до моменту прийняття постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

18.2 На думку скаржника-2, судом апеляційної інстанції помилково віднесено вимоги податкового органу на суму 1 795,86 грн, які складаються з орендної плати з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, та на суму 1 906,73 грн, які складаються із земельного податку з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2016 року, до складу витрат, що пов'язані з ліквідаційною процедурою.

18.3 Заявлені контролюючим органом вимоги є за своєю правовою природою різновидами податків, що не можна ототожнювати з витратами в розумінні ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

18.4 Із заяви ГУ ДФС у Київській області про визнання поточних вимог вбачається, що заборгованість з орендної плати з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2015 року та із земельного податку з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2016 року виникла після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури постановою Господарського суду Київської області від 10.07.2015. А тому, вимоги податкового органу не мають характеру поточних у розумінні ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Позиція Верховного Суду

19. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників скаржника-1, обговоривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга ГУ ДФС у Київській області підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга ліквідатора ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкана В.Л. підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

20. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21. Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

22. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

23. Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

24. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 вказаного Закону, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

25. Згідно з ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

26. На підставі вимог ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

27. Колегія суддів зазначає, що виходячи із вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", обов'язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу наданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов'язок встановлення розміру, моменту та періоду виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд.

28. Розглянувши заяву ГУ ДФС у Київській області вих. № 16/10-36-10-09-04 від 05.09.2017 (вх. № 18787/17) про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на суму 2 726 478, 00 грн, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

28.1 Кредиторські вимоги ГУ ДФС у Київській області обґрунтовані податковими деклараціями з податку на додану вартість за березень-грудень 2015 року та січень-липень 2016 року, податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 та 2016 роки, звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за березень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року та січень-червень 2017 року, витягами з інтегрованих карток платника за 2015-2017 роки.

28.2 Ліквідатор банкрута згідно письмових пояснень № 1-1-03/223 від 13.10.2017 (вх. № 21741/17) визнав частково кредиторські вимоги ГУ ДФС у Київській області, а саме: 235 339, 04 грн - друга черга, 423 465, 67 грн - шоста черга, 1 466 663, 29 грн - шоста черга та 3 200, 00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхилив, оскільки вони виникли після визнання боржника банкрутом.

28.3 З матеріалів справи судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Київській області заявлено до визнання грошові вимоги у розмірі 2 726 478,00 грн, які включають в себе:

- 1 019 247, 00 грн - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за березень-грудень 2015 року та січень-липень 2016 року;

- 1 289 080, 84 грн - пеня, нарахована на борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 165 236, 55 грн - пеня, нарахована на борг по податку на прибуток іноземних юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 11 692, 44 грн - пеня, нарахована на борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачує податковий агент, із доходів платника податку у вигляді з/п за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 2 993, 14 грн - орендна плата з юридичних осіб за березень-грудень 2015 року;

- 71, 54 грн - пеня, нарахована на борг по орендній платі з юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 2 235, 53 грн - земельний податок з юридичних осіб за березень-грудень 2015 року та січень-грудень 2016 року;

- 474, 91 грн - пеня, нарахована на борг по земельному податку з юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 96, 06 грн - пеня, нарахована на борг по збору за спеціальне використання води за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 10, 95 грн - пеня, нарахована на борг по надходженню від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 235 339, 04 грн - єдиний внесок нарахований робітникам на суми заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомога по тимчасовій непрацездатності за березень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року та січень-червень 2017 року.

29. Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

30. Згідно з ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

31. Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних зі справами про банкрутство суб'єктів підприємницької діяльності, за виключенням випадків, передбачених у Законі.

32. Нормами ст.ст. 1, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" законодавець визначив, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора. Таким чином, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав. У зв'язку з цим відповідні нарахування боржнику можуть здійснюватись лише до моменту прийняття постанови про визнання останнього банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

33. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов в оскаржуваній ухвалі правомірного висновку щодо часткового визнання заявлених кредитором вимог у розмірі 1 963 009,02 грн, а саме:

- 418 237, 00 грн - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за березень-червень 2015 року;

- 1 289 080, 84 грн - пеня, нарахована на борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 165 236, 55 грн - пеня, нарахована на борг по податку на прибуток іноземних юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 11 692, 44 грн - пеня, нарахована на борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачує податковий агент, із доходів платника податку у вигляді з/п за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 1 197, 28 грн - орендна плата з юридичних осіб за березень-червень 2015 року;

- 71, 54 грн - пеня, нарахована на борг по орендній платі з юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 328, 80 грн. - земельний податок з юридичних осіб за березень-червень 2015 року;

- 474, 91 грн - пеня, нарахована на борг по земельному податку з юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 96, 06 грн - пеня, нарахована на борг по збору за спеціальне використання води за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 10, 95 грн - пеня, нарахована на борг по надходженню від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 76 582, 65 грн - єдиний внесок нарахований робітникам на суми заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомога по тимчасовій непрацездатності за березень-червень 2015 року, та відхилення інших вимог, оскільки вони, як встановлено місцевим господарським судом, нараховані за час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт".

34. Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що заяву вих. № 16/10-36-10-09-04 від 05.09.2017 (вх. № 18787/17) про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" ГУ ДФС у Київській області подано до суду з пропуском встановленого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строку на її подання.

35. Відповідно до ч. 4 ст. 23 та ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

36. З огляду на зазначене, у відповідності до вимог статей 23, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано визнав в оскаржуваній ухвалі від 17.10.2017 частково кредиторські вимоги ГУ ДФС у Київській області на загальну суму 1 966 209,02 грн, з яких: 3 200, 00 грн (судовий збір) - перша черга задоволення вимог кредиторів, 76 582, 65 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів та 1 886 426, 37 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів, та правомірно відхилив інші вимоги ГУ ДФС у Київській області, оскільки, як встановлено місцевим господарським судом, вони нараховані після визнання боржника банкрутом, за час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт".

37. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 19.04.2018 погодився із вищезазначеними висновками суду першої інстанції, разом з тим, не погодився із висновком місцевого господарського суду щодо відхилення вимог на суму 1 795,86 грн, які складаються з орендної плати з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, та на суму 1 906,73 грн, які складаються із земельного податку з юридичних осіб за період липня 2015 року по грудень 2016 року, з огляду на наступне.

37.1 Колегією суддів суду апеляційної інстанції зазначено, що в ліквідаційній процедурі у банкрута можуть виникати нові зобов'язання, зокрема, з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

37.2 Згідно з п.п. 14.1.72. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

37.3 Положеннями ст. 288 Податкового кодексу України унормовано, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

37.4 Відповідно до ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

37.5 Статтею 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

37.6 Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).

37.7 Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обмеження, передбачені нормами ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", не стосуються, у даному випадку, вимог ГУ ДФС у Київській області щодо плати за оренду землі, оскільки, як встановлено судом другої інстанції, у матеріалах справи та в матеріалах грошових вимог відсутні докази припинення земельних відносин, суб'єктом яких є банкрут.

37.8 Оскільки, приписами Податкового кодексу України не передбачено самостійного корегування податковим органом сум, задекларованих платником податків, а земельне законодавство не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати податку на землю та орендної плати, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідні вимоги слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою, які відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

38. Оскільки заявлені вимоги на суму 3 702,59 грн складаються з орендної плати з юридичних осіб та земельного податку за період з липня 2015 року, тобто за період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (10.07.2015), враховуючи чинні орендні правовідносини, оскільки ані заява з кредиторськими вимогами до боржника, ані повідомлення ліквідатора про визнання вимог ГУ ДФС у Київській області не містять зворотнього, суд апеляційної інстанції дійшов в оскаржуваній постанові висновку, що грошові вимоги податкового органу у розмірі 3 702,59 грн (основний борг за оренду землі) підлягають визнанню як поточні та включенню до 3 черги реєстру вимог кредиторів у цій справі.

39. Таким чином, здійснивши перерахунок заявлених до визнання сум, колегія суддів суду апеляційної інстанції визнала ГУ ДФС у Київській області кредитором ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на суму 1 969 911,61 грн, з яких 3 200, грн - першої черги, 76 582,65 грн - другої черги, 3 702,59 грн - третьої черги та 1 886 426,37 грн - шостої черги.

40. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що зобов'язання зі сплати податку на землю та орендної плати слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою, які відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки, згідно вимог ст.ст. 1, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора. Таким чином, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав. У зв'язку з цим відповідні нарахування боржнику можуть здійснюватись лише до моменту прийняття постанови про визнання останнього банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

41. Заявлені контролюючим органом вимоги зі сплати податку на землю та орендної плати є за своєю правовою природою різновидами податків, що не можна ототожнювати з витратами, в розумінні ст.ст. 38, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тобто з витратами, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури, як то витрати на оплату судового збору; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута тощо.

42. Враховуючи зазначене, судом апеляційної інстанції помилково віднесено вимоги податкового органу на суму 1 795,86 грн, які складаються з орендної плати з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, та на суму 1 906,73 грн, які складаються із земельного податку з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2016 року, до складу витрат, що пов'язані з ліквідаційною процедурою.

43. А отже, встановивши, що вимоги ГУ ДФС у Київській області на суму 3 702,59 грн складаються з орендної плати з юридичних осіб та земельного податку за період з липня 2015 року, тобто за період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (10.07.2015), суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 1, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", дійшов в оскаржуваній постанові помилкового висновку, що грошові вимоги податкового органу у розмірі 3 702,59 грн (основний борг за оренду землі) підлягають визнанню як поточні та включенню до 3 черги реєстру вимог кредиторів у цій справі.

44. Доводи скаржника-1 - ГУ ДФС у Київській області, що невизнані вимоги щодо заборгованості з податку на додану вартість та заборгованісті з ЄСВ підлягають задоволенню, оскільки ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вони відносяться до витрат, пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, та повинні відноситись до третьої черги, спростовуються вищезазначеним. Крім того, судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові правомірно встановлено, що невизнана частина вимог з податку на додану вартість та ЄСВ нарахована за час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт", тобто після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

45. Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника касаційної скарги - ГУ ДФС у Київській області, що перелік витрат, вказаний у пункті 18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, кореспондується з пунктом 1 частини 1 статті 45 та статтею 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки, враховуючи загальні положення Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, норми цього Положення застосовуються підприємствами, незалежно від форм власності (крім банків та бюджетних установ) саме для складання фінансової звітності.

45.1 Згідно з п. 1 вказаного Положення (стандарту), це Положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

45.2 Відповідно до п. 5 вказаного Положення, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

45.3 А тому, витрати, що підлягають відображенню у фінансовій звітності, виходячи із вимог вищевказаного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, не є витратами, пов'язаними з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної процедури, в розумінні ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

46. Враховуючи вищезазначене, судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові правомірно застосовано вимоги ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до невизнаної частини вимог з податку на додану вартість та ЄСВ, адже як встановлено судами, їх нараховано за час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт", тобто після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

47. Враховуючи наведене, доводи скаржника-1 викладені в касаційній скарзі спростовуються вищевикладеним.

48. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

49. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

51. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

52. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

53. Відповідно до статті 312 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

54. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

55. Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13 в частині визнання кредиторських вимог Головного управління ДФС у Київській області на суму 3 702,59 грн з орендної плати та земельного податку, та залишення постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13 в решті без змін.

56. Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто обставини даної справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, ухвала Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13 в частині визнання вимог Головного управління ДФС у Київській області підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" Лецкана В.Л. від 10.05.2018 № 1-1-03/324 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 911/2987/13 скасувати в частині визнання кредиторських вимог Головного управління ДФС у Київській області на суму 3 702,59 грн з орендної плати та земельного податку, в решті залишити без змін.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 911/2987/13 в частині визнання вимог Головного управління ДФС у Київській області залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко