ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Справа № 916/3269/17
м.Одеса, пр-т Шевченка, 29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Бєляновського В.В., Таран С.В.

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №730 від 02.07.2018р. та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.07.2018р. )

при секретарі судового засідання Лук'ященко В.Ю.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреністю, адвокат;

від ФОП ОСОБА_3 - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 25 квітня 2018 року

у справі №916/3269/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання права власності

суддя суду першої інстанції: Демешин О.А.

час і місце ухвалення рішення: 25.04.2018р. о 12.54год., м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №17

повний текст рішення складено 27.04.2018р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 31.07.2018р. згідно ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

28.12.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_3.), в якому просила суд визнати за нею право власності на два 20-ти футових контейнера, які розташовані та території ТОВ „Промтоварний ринок" КП № 3 ТСК 22 на торгівельному місці НОМЕР_1 та накласти арешт на вищезазначені контейнери.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нею разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_5 у період з 1994 року по 1996 року було придбано контейнери №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 на 1-й контейнерній ділянці, №№ НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 на 2-й контейнерній ділянці, і НОМЕР_1 на 3-й контейнерній ділянці ТОВ "Промтоварний ринок". Всі контейнера були придбані за її рахунок та після того, як ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розійшлися, за позивачем залишився 20-ти футовий контейнер НОМЕР_1. В подальшому між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір про сумісну діяльність (підписаний позивачем під впливом ОСОБА_6 та її зятя ОСОБА_3.), за яким ФОП ОСОБА_1 не отримувала жодних коштів в порушення умов договору.

На підставі підробленої квитанції до прибуткового касового оредеру №7 від 04.11.2017р., ОСОБА_7 начебто придбала у ПП «Райс-РВВ» за 18000грн. два 20-ти футових контейнера. Позивач вважає, що її право власності на спірне майно порушено відповідачем, оскільки приватний нотаріус Філімонова Г.В. 27.04.2016р. посвідчила право власності ОСОБА_3 на 2 контейнера, не дивлячись на два не знятих арешти вказаних контейнерів, накладених ухвалами Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.04.2013р. у справі №1515/3885/2012 та від 27.09.2013р. у справі № 504/559/13-ц. Як стверджує ФОП ОСОБА_1, відповідач звертався до Комінтернівського суду Одеської області з позовом до неї про визнання права власності на вищевказані контейнери, тобто її право власності на два 20-ти футових контейнера, які розташовані та території ТОВ „Промтоварний ринок" КП №3 ТСК 22 на торгівельному місці НОМЕР_1 оспорюється та не визнається відповідачем, тому просить визнати за нею право власності на ці контейнери.

З посиланням на норми ст.ст.321, 392 ЦК України, ст.ст.41,55 Конституції України позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.04.2018р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16.05.2018р.) (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст.41,55 Конституції України, ч.1 ст.321, ст.392, ч.1 ст.328 ЦК України та вмотивовано наступним. ФОП ОСОБА_1 до матеріалів справи не надано доказів набуття нею у встановленому законом порядку права власності на два 20-ти футових контейнера, які розташовані та території ТОВ „Промтоварний ринок" КП № 3 ТСК 22 на торгівельному місці № НОМЕР_1, зокрема - будь-якого правочину, яким було б підтверджено набуття позивачем права власності ці контейнери (договору купівлі-продажу, договору дарування, договору міни тощо), з доказами виконання такого правочину (платіжні доручення, квитанції по оплаті за спірне майно, акти прийому-передачі тощо). Тим більше, що в позові зазначається про придбання позивачем контейнерів за власний рахунок, але без підтвердження цієї обставини належними доказами. Таким чином, за відсутності підтвердження існування у ФОП ОСОБА_1 права власності на спірні контейнери, яке ніби-то оспорюється відповідачем, у позивача відсутні правові підстави для судового захисту такого неіснуючого права, в порядку ст.392 ЦК України. Щодо іншої підстави можливості визнання права власності через втрату правовстановлюючого документа, то суд зазначає, що такі підстави в позовній заяві не вказувались. Крім того, позивач взагалі не веде мову про існування такого документа, з зазначенням конкретного найменування та реквізитів. Тобто, з підстав втрати правовстановлюючого документа, відповідно до ст.392 ЦК України, право власності за позивачем на спірні контейнери, також, не може бути визнано.

Не погодившись з рішенням суду від 27.04.2018р., ФОП ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- рішення суду не відповідає вимогам ст.283 ГПК України, оскільки описова частина не містить стислого викладу всіх позовних вимог, пояснень і клопотань позивача;

- судом буди проігноровані письмові докази, а саме: постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 13 липня 2011 року, винесена ДІМ СДІМ ВМ на проминку ГУМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції Загребельним В.В., з якої вбачається, що позивачка з 01.04.1998р. є власником 20-тифутового контейнеру на торговому місці НОМЕР_1, який з січня 2018р. орендує ОСОБА_6, номер якого у заявку із розширенням торгової ділянки та зміни нумерації всіх контейнерів, змінився на НОМЕР_1, та договір від 01.04.1998р., укладений між позивачкою та ТОВ «Промтоварний ринок» на обслуговування та охорону контейнера;

- придбання контейнерів не потребують обов'язкової письмової форми правочину. Крім того, незважаючи на наявність судових рішень, де предметом спору були саме контейнери, суд зазначає «за відсутності підтвердження існування у ФОП ОСОБА_1 права власності на спірні контейнери, яке ніби-то оспорюється відповідачем, у позивача відсутні правові підстави для судового захисту такого неіснуючого права, в порядку ст. 392 ЦК України».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2018р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Таран С.В.) апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без руху; встановлено скаржнику строк протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Одеському апеляційному господарському суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для поновлення такого строку; роз'яснено скаржнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено на підставі ч.4 ст.260 ГПК України у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

25.06.2018р. до суду на виконання ухвали суду від 13.06.2018р. надійшла заява ФОП ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

У зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Будішевської Л.О. з 02.07.2018р. по 04.07.2018р., розпорядженням в.о. керівника апарату №730 від 02.07.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3269/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді Бєляновський В.В., Таран С.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції 02.07.2018р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Бєляновський В.В., Таран С.В.) поновлено ФОП ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2018р. у справі №916/3269/17; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2018р. у справі №916/3269/17; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу до 13.07.2018р. згідно з нормами ст.263 ГПК України з наданням з відзивом доказів його направлення іншим учасникам справи; роз'яснено учасникам справи їх право в строк до 13.07.2018р. подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо), оформлені відповідно до ст.170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді залишення їх без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2018р. виправлено описку, допущену в ухвалі Одеського апеляційного господарського суду від 02.07.2018р., доповнено резолютивну частину ухвали пунктом наступного змісту: « 5. Зупинити дію рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2018р. у справі №916/3269/17». 13.07.2018р. ФОП ОСОБА_1 подала суду апеляційної інстанції письмові пояснення, які дублюють доводи позовної заяви в частині ліквідації ПП «Райс-РВВ», непередачі ПП «Райс-РВВ» своїх документів (у тому числі і на продаж контейнерів) до архіву (всупереч вимогам ухвали суду від 24.04.2014р. у справі №916/254/15); незаконного визнання за відповідачем права власності на контейнери на підставі підробленої квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 04.07.2011р. (а.с.63-64).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2018р. призначено справу до розгляду із повідомленням сторін.

В засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

ФОП ОСОБА_10 свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направив, повідомлявся судом про розгляд справи №916/3269/17 за двома адресами - зазначеною позивачем у позовній заяві (АДРЕСА_1) та адресою, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.121) - АДРЕСА_2. Проте копії ухвал (від 13.06.2018р., 02.07.2018р., 09.07.2018р. та від 16.07.2018р.) повернулись до суду із зазначенням відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ФОП ОСОБА_1 та її представника, дослідивши повноту встановлення обставин справи та відповідність ним висновків суду, дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою ФОП ОСОБА_1 ініційовано спір в господарському суді на предмет визнання за нею права власності на два 20-ти футових контейнера, які розташовані та території ТОВ „Промтоварний ринок" КП № 3 ТСК 22 на торгівельному місці НОМЕР_1 з підстав того, що нею, за її твердженням, за власні кошти спільно із колишнім чоловіком ОСОБА_5 було придбане це майно для розміщення на 3-4 контейнерній ділянці ТОВ «Промтоварний ринок».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи містяться (надані ФОП ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог) копії наступних документів:

- договір на обслуговування та охорону контейнера від 01.04.1998р., укладений між ТОВ «Промтоварний ринок» та ОСОБА_1 (а.с.12);

- копія постанови дільничого інспектора міліції СДІМ ВМ на проминку ГУМВС України в Одеській області ст.лейтенанта Загребельного В.В. від 13.07.2011р. про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с.13-15);

- копія договору про спільну діяльність від 11.07.2011р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, копія додаткової угоди до договору від 11.07.2011р. (т.1, а.с.16-17);

- копія договору НОМЕР_1 про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності від 11.07.2011р., укладеного між ТОВ «Промтоварний ринок» та ОСОБА_1 (т.1, а.с.18-19);

- копія договору НОМЕР_1 про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності, укладеного між ТОВ «Промтоварний ринок» та ОСОБА_1 (т.1, а.с.20);

- копія заяви ОСОБА_1 на ім`я директора ТОВ «Промтоварний ринок» від 18.08.2012р. (а.с.21-23);

- копія листа ТОВ «Промтоварний ринок» начальнику Відділу міліції на Промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області №1004 від 28.08.2012р. (т.1, а.с.24);

- копія листа ТОВ «Промтоварний ринок» на ім'я ОСОБА_1 №1005 від 28.08.2012р. (а.с.25);

- копія листа Відділу міліції на Промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_1 від 08.04.2012р. (т.1, а.с.26);

- копія пояснень ОСОБА_12 до Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.07.2015р. (т.1, а.с.28);

- копія листа головного управління юстиції в Одеській області на ім'я ОСОБА_1 №07-4926/6663-07-41 від 21.03.2013р. (т.1, а.с.29);

- копія позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору (адресована Малиновському районному суду м.Одеси) (т.1, а.с.30-31);

- копія позовної заяви ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення боргу та визнання права власності (адресована Комінтернівському міськрайонному суду Одеської області) (т.1, а.с.32);

- копія супровідного листа Комінтернівського районного суду Одеської області на ім'я ОСОБА_1 від 23.04.2013р. (т.1, а.с.33);

- копія ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.04.2013р. у справі №1515/3885/12 (т.1, а.с.34);

- копія ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.04.2013р. у справі №504/559/13-ц (т.1, а.с.35-36);

- копія рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016р. у справі №22-ц/785/2567/16 (т.1, а.с.37-41);

- копія супровідного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-53983св14 (т.1, .а.с42);

- копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2014р. (т.1 ,а.с.43-44);

- копія заяви ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ «Промтоварний ринок» від 27.04.2015р. (т.1, а.с.45);

- копія листа представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ім'я директора ТОВ «Промтоварний ринок» від 05.05.2015р. (т.1, а.с.46);

- копії листів директора ТОВ «Промтоварний ринок» на ім'я ОСОБА_1 №503 від 28.05.2015р. та №73 від 23.01.2013р. (т.1, а.с.47-49);

- копія повідомлення Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 06.08.2015р. про початок досудового розслідування (т.1, а.с.50);

- копія заяви ОСОБА_1 директору Департаменту архівної справи та діловодства від 05.05.2015р. (т.1, а.с.51);

- копія листа директора Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_1 від 26.05.2015р. (т.1, а.с.52);

- копія заяви ОСОБА_1 ліквідатору та власнику ПП «Райс-РВВ» від 21.05.2015р. (т.1, а.с.53-54);

- копія скарги ОСОБА_1 до Одеської обласної асоціації роботодавців півдня України від 07.05.2013р. (т.1, а.с.56-58);

- копія листа Відділу міліції на Промринку ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_1 від 14.07.2018р. (т.1, а.с.65);

- копія заяви ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ «Промтоварний ринок» від 27.04.2015р. (т.1, а.с129);

- копія свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 (т.1, а.с.130);

- копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно ОСОБА_1 (т.1, а.с.131);

- копія листа директора ТОВ «Промтоварний ринок» на ім'я ОСОБА_1 №432 від 07.05.2015р. (т.1, а.с.132);

- копія виписки з даних бухгалтерського обліку ТОВ «Промринок» (т.1, а.с.133-153).

Звертаючись до суду з позовом позивач, зокрема, зазначила, що її право власності не визнається ФОП ОСОБА_3 та через це наявні усі підстави для задоволення її позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.11, ч.1 ст.15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України, серед іншого, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності на спірні контейнери, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний суд України у своєму листі від 01.04.2015р. «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111 16 ГПК України, за II півріччя 2014 р.» (пункт 4) зазначив наступне. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

Отже з аналізу норм статті 392 ЦК України випливає, що суд може визнати за особою право власності на майно за наявності двох незалежних одна від одної умов:позивач є власником майна, але це право оспорюється та не визнається іншою особою або позивачем втрачено правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на це майно.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17.

Разом із тим слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК передбачає лише у статтях 335 і 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів.

Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 78 ГПК України встановлює, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує правильність висновку суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції, не надано суду доказів, які б підтверджували набуття нею права власності на спірні контейнери.

Так, матеріали справи не місять договору у письмовій формі, або доказів укладення договору купівлі-продажу контейнерів у спрощений спосіб (наприклад, платіжний документ про оплату вартості контейнерів та акт приймання-передачі чи накладна про отримання контейнерів позивачкою від їх продавця).

Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно унеможливлює застосування до спірних правовідносин норм ст.392 ГПК України та суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у даній справі з цих підстав, оскільки підстава набуття позивачкою права власності згідно ст.328 ЦК України відсутня як така.

У своїй апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що судом першої інстанції було проігноровано такі докази, як постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.07.2011р., винесена ДІМ СДІМ ВМ на проминку ГУМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції Загребельним В.В., та договір від 01.04.1998р., укладений між позивачкою та ТОВ «Промтоварний ринок» на обслуговування та охорону контейнеру.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, в матеріалах справи (т.1, а.с.13-15) міститься копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.07.2011р., винесена ДІМ СДІМ ВМ на проминку ГУМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції Загребельним В.В.

Відповідно до ч.6 ст.75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже вищезазначена постанова у будь-якому разі не може бути підставою звільнення від доказування щодо обставини набуття права власності позивачкою.

Що стосується договору від 01.04.1998р., укладеного між позивачкою та ТОВ «Промтоварний ринок» (т.1, а.с.12) то з цього договору також не вбачається, що ФОП ОСОБА_1 належать на праві приватної власності спірні контейнери.

По перше, предметом цього договору є надання Промринком Власнику контейнеромісця для встановлення на контейнерному комплексі проминку 20-ти футового контейнеру (без зазначення двох 20-ти футових контейнерів, на які позивач просить визнати за нею право власності у даній справі).

У преамбулі договору лише зазначено, що ОСОБА_1 (без визначення останньої як фізичної особи-підприємця) в подальшому в договорі іменується як «Власник контейнера»; у пункті 2.1 Договору зазначено, що Власник контейнера зобов'язується мати документи, що підтверджують право власності на контейнер.

Тобто предмет договору не вказує на будь-що, що б підтверджувало доводи позивачки щодо права власності на контейнери.

Крім того, як вбачається з ксерокопії договору від 01.04.1998р., він має назву «договір про обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_7», проте номер « НОМЕР_7» закреслений та міститься номер « НОМЕР_1», без зазначення ким і коли саме здійснені ці виправлення.

Отже договір від 01.04.1998р. не є належним та допустимим доказом (у розумінні норм ст.ст.76,77 ГПК України) належності на праві приватної власності ФОП ОСОБА_1 двох 20-ти футових контейнера, які розташовані та території ТОВ „Промтоварний ринок" КП № 3 ТСК 22 на торгівельному місці НОМЕР_1.

ФОП ОСОБА_1 ані у позовній заяві, ані у апеляційній скарзі та додаткових письмових поясненнях суду апеляційної інстанції не зазначає, яким чином нею були придбані спірні контейнери, обмежившись лише зазначенням того, що контейнери були придбані за її рахунок у проміжок часу з 1994 року по 1996 рік.

Посилання ФОП ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі на наявність низки судових рішень (в матеріалах справи містяться судові акти Комінтернівського районного суду Одеської області, Апеляційного суду Одеської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) також не доводять обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у даній справі.

Натомість всупереч твердженням позивачки колегія суддів убачає, що в даній справі наявні підстави для застосування ч.4 ст.75 ГПК України, виходячи із наявності серед інших доказів рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016р. у справі №1515/3885/12 (провадження №22-ц/785/2567/16), яке наразі є чинним.

Цим рішенням частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1; скасовано рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.12.2015р.; частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» про стягнення грошових коштів та визнання права власності; стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_6 заборгованість за договором позики у розмірі 50000грн.; в решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.12.2015р. та приймала участь у цій цивільній справі як співвідповідач.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в рішенні апеляційного суду в цивільній справі встановлено наступне.

11.11.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність.

Відповідно до п.1.1.1 договору, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 домовилися про організацію спільної діяльності для досягнення господарських та комерційних цілей щодо придбання одного 20-ти футового контейнера, які встановлені на торговельному місці НОМЕР_1 на території промислового ринку № 3 ТСК № 2 та здійснення підприємницької діяльності з використанням зазначеного вп.1.1.1. договору торгівельного об'єкту (т.1 а.с.5).

На отримані ОСОБА_6 кошти за договором позики від 29.06.2011 року, ОСОБА_6 придбала два двадцятифутові контейнери МММИ 116275 (8) та МММИ 121715(1), які були розміщені на території «Промтоварний ринок» 7 км. для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується квитанцією №7 від 04.07.2011 року про придбання контейнерів (т.2 а.с.59), висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи № 7174 від 14.07.2014 року (т.2 а.с.88-95), договором про спільну сумісну діяльність від 11.07.2011 року (т.2 а.с.21).

ОСОБА_6 не позбавлена права в досудовому порядку на виконання грошового зобов'язання за договором позики від 29.06.2011 року на власний розсуд за домовленістю з ОСОБА_3 обрати спосіб виконання зобов'язань по погашенню заборгованості зокрема і за наявністю згоди позивача, передати за письмовою угодою ОСОБА_3 придбані нею два 20-ти футові контейнери № МММИ 116275 (8) та МММИ 121715(1), які розміщені на торгівельному місці НОМЕР_1 на території контейнерного майданчику № 3,торгівельно-складського комплексу № 2 ТОВ «Промтоварний ринок» або іншим шляхом вирішити питання про повернення отриманної позики та погашення заборгованості.

Отже рішенням в цивільній справі №1515/3885/12 встановлений факт, що не потребує доказування у спорі між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3, що спірні контейнери, розміщені на торгівельному місці НОМЕР_1 на території контейнерного майданчику №3 ТСК №2 ТОВ «Промтоварний ринок», були придбані саме ОСОБА_6 за рахунок коштів, позичених у ОСОБА_3 (50000грн.), а не ОСОБА_1 як фізичною особою або ФОП за рахунок її власних коштів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів констатує, що позивачем не доведено набуття нею у встановленому законом порядку право власності на спірні контейнери, а отже, підстави для задоволення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 та скасування рішення відсутні.

Твердження скаржника про те, що придбання контейнерів не потребує обов'язкової письмової форми правочину колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; ФОП ОСОБА_1 не надано суду доказів придбання контейнерів за рахунок власних або спільних з ОСОБА_5 коштів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2018р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, є законним та обґрунтованим, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін на підставі ст.276 ГПК України.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на ФОП ОСОБА_1, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що випливає з положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2018р. у справі №916/3269/17 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ФОП ОСОБА_1

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286 ГПК України.

Повна постанова складена 01 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Бєляновський В.В.

Суддя Таран С.В.