КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2018 р. Справа№ 925/1254/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.05.2018р. (повний текст складено 11.05.2018р.)

у справі №925/1254/17 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК"

про стягнення 1 476 766,32 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" про стягнення 1 474 996,32 грн. попередньої оплати за договором поставки №Ч113 від 15.02.2017р. та 1 770 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання з поставки товару (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.05.2018р. у справі №925/1254/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк" 1 474 996,32 грн. попередньої оплати, 1 770 грн. пені та 22 151,50 грн. судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк" 659,32 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "УКРАГРО НПК" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказував, що позивач попередню оплату товару своєчасно не здійснив і грошові кошти були внесені 20.02.2017р., тоді як мали бути сплачені в строк до 18.02.2017р. До виконання покупцем цього зобов'язання продавець у порядку п. 4.3 договору та ст. 613 ЦК України зупинив поставку товару і тому не повинен відповідати за наслідки такого зупинення, покупець в порядку статей 530 та 693 Цивільного кодексу України до продавця з вимогою поставити товар не звертався, а відтак, порушення відповідачем умов договору поставки №Ч114 від 15.02.2017р. відсутні, що виключає повернення передоплати, і застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення пені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018р., у складі колегії суддів Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Смірнова Л.Г., Руденко М.А., відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 26.07.2018р.

15.06.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява з додатками.

04.07.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Представники відповідача до судового засідання, що відбулось 26.07.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.02.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "УКРАГРО НПК" (постачальник) укладено договір поставки №Ч113 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар - аміак рідкий ГОСТ 6221-90 на загальну суму 1 474 996,32 грн. з ПДВ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Зі змісту пунктів 3.1, 3.2, 3.3 договору випливає, що поставка товару за договором здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP, Правил Інкотермс 2010р. одержувачем (вантажоодержувачем) товару є безпосередньо ТОВ "Агрофірма "Маяк", . Обов'язок постачальника поставити товар вважається виконаним з моменту надання товару в розпорядження покупця (одержувача) в місці призначення на транспортному засобі, готовому до розвантаження, з цього моменту покупець несе ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару. Поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника на умовах попередньої оплати в строк до 30.04.2017р. включно, але в будь-якому випадку не раніше, ніж через десять днів від дати повної оплати товару. Постачальник самостійно визначає дату поставки кожної окремої партії товару в межах періоду поставки. Партія товару повинна бути кратна технічній нормі завантаження автомобільної цистерни.

За змістом пунктів 4.1, 4.2 договору, поставка товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці, повинен бути повністю оплачений протягом 3 (трьох) днів із дати укладання цього договору. Всі розрахунки за договором здійснюються в безготівковій формі платіжним дорученням.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та триває до припинення прав та обов'язків, які виникли із договору (пункти 7.6, 7.7 договору).

20.02.2017р. покупцем сплачено попередню оплату постачальнику за договором поставки, що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням №194 від 20.02.2017р. на суму 1 474 996,32 грн., тож постачальник мав поставити оплачений товар не пізніше 30.04.2017р.

04.05.2017р. між сторонами складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків по договору №Ч113 від 15.02.2017р. за період з 01.01.2017р. по 04.05.2017р., яким підтверджено заборгованість постачальника в розмірі 1 474 996,32 грн. станом на 04.05.2017р.

У зв'язку з невиконанням постачальником зобов'язань передачі у розпорядження покупцю товару, позивач звернувся до відповідача з листом №35-юр від 30.04.2017р., в якому відмовився від договору та вимагав повернути перераховані ним грошові кошти в сумі 1 474 996,32 грн.

Проте, постачальник відповіді на вказаний лист не надавав, товар покупцю не поставив, попередню оплату товару на дату подання позову не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Твердження апелянта про те, що попередню оплату покупець мав перерахувати постачальнику до 18.02.2017р. включно, тоді як сплатив 20.02.2017р., колегія суддів відхиляє за неспроможністю, адже частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. 18 та 19 лютого 2017 року були вихідними днями, тож передоплату позивач мав сплатити до 20.02.2017р. включно.

Стосовно посилання відповідача на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні спору, слід зазначити, що не передання продавцем товару, який одержав суму попередньої оплати у встановлений строк, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Визначене право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо.

Відповідач у встановлений договором строк (до 30.04.2017р.) не виконав своїх зобов'язань щодо поставки товару, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України дало позивачу право вимагати повернення суми попередньої оплати, яке позивачем було реалізоване шляхом звернення до постачальника 30.04.2017р. з листом №34-юр про повернення перерахованих грошових коштів в сумі 1 474 996,32 грн., який отриманий постачальником 06.05.2017р. згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №370.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що відповідач не повернув попередню оплату та не поставив товар, колегія суддів дійшла до висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 1 474 996,32 грн. В свою чергу доказів спростування висновків суду першої інстанції та оплати вказаної суми відповідачем до матеріалів справи не надано.

Позивач також просив стягнути з відповідача 1 770,00 грн. пені за період прострочення виконання зобов'язання з поставки товару з 01.05.2017р. по 06.05.2017р.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує неустойку в розмірі 0,02% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше 3% від загальної вартості партії товару, поставку якого прострочено.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Враховуючи, що постачальник допустив прострочення виконання зобов'язання з поставки товару та у строк з 01.05.2017р. по 06.05.2017р. покупцю товар не надав, за перерахунком апеляційного суду заявлені позивачем вимоги щодо стягнення пені у розмірі 1 770,00 грн. є арифметично вірними, а тому підлягають задоволенню.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.05.2018р. у справі №925/1254/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.05.2018р. у справі №925/1254/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1254/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 30.07.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Руденко