РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2018Справа № 910/7340/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 26 803,97 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Репа Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 26 803,97 грн., з яких: 26 751,20 грн. страхової виплати за полісом № АМ/1786520 та 52,77 грн. 3% річних за період з 09.05.2018 по 01.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «УНІКА» до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7340/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 про відкриття провадження у справі № 910/7340/18.

20.06.2018 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/19643 від 18.06.2018 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № АМ/1786520, страхувальником за яким вказано ОСОБА_1.

25.06.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд частково задовольнити позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» та стягнути з відповідача 26 751,20 грн., тоді як проти задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 52,77 грн. 3% річних заперечував з урахуванням норм статей 35 та 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відмови позивача надати повний комплект необхідних документів, передбачений нормами закону. В якості додатків до відзиву на позовну заяву залучено докази направлення даного відзиву позивачу, копію довіреності представника відповідача, копію листа від 28.03.2018 № 492.

25.06.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Згідно поданого клопотання відповідач просив суд залучити до розгляду судової справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1.

В обґрунтування вищенаведеного клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 застрахував цивільно-правову відповідальність «MERCEDES-BENZ S420», реєстраційний номер НОМЕР_1, у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» (поліс № АМ/1786520). На твердження відповідача ОСОБА_1 не виконав вимоги статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки не повідомив відповідача (страховика) про спірну дорожньо-транспортну пригоду, чим позбавив страховика можливості оцінити завдану шкоду. А відтак, як вважає відповідач, в разі задоволення позовних вимог позивача відповідач отримає право зворотної вимоги (регресу) до власника КТЗ.

27.06.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення письмових доказів до матеріалів судової справи, а саме доказів відправлення позивачу листа від 28.03.2018 № 492.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 задоволені клопотання Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про залучення письмових доказів до матеріалів судової справи, подане 27.06.2018 через відділ діловодства суду та клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, подане 25.06.2018 через відділ діловодства суду.

06.07.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про залучення третіх осіб по справі, відповідно до якого позивач просив суд відмовити відповідачу в задоволенні клопотання, поданого 25.06.2018 через відділ діловодства суду, про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

19.07.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду, якою позивач надав суду докази направлення відповідачу та третій особі копії позовної заяви з додатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази, а також відзив на позовну заяву та додані до нього документи.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

25.01.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАЙЄР» (страхувальник) було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 349001/4002/0000016 (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2. Строк дії договору в редакції Додаткової угоди № 9 від 26.01.2017 до Договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 349001/4002/0000016 від 25.01.2016 страхування визначений з 00:00 год. 28.01.2017 до 24:00 год. 27.01.2018.

26.12.2017 на вулиці Василя Липківського в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «MERCEDES-BENZ S420», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1. Наведене підтверджується довідкою № 174854 про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції у м. Києві.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_1 п. 2.3б, 2.9а, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 19.02.2018 у справі № 760/548/18, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ № 01-10/01, складеного 10.01.2018 оцінювачем ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 30 078,05 грн., а вартість відновлювального ремонту - 27 251,20 грн. (надалі - звіт № 01-10/01 від 10.01.2018).

Вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2, відповідно до рахунку ФОП Розумєй Г.Ф. № 123033854 від 08.01.2018, становить 29 953,72 грн. (надалі -рахунок № 123033854 від 08.01.2018).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 00246789 від 22.01.2018 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 29 953,72 грн., виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 003372 від 24.01.2018.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 26.12.2017) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АМ/1786520. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідно до полісу № АМ/1786520, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії даного полісу з 15.09.2017 по 14.09.2018.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем «MERCEDES-BENZ S420», реєстраційний номер НОМЕР_1, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АМ/1786520, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений звітом № 01-10/01 від 10.01.2018, рахунком № 123033854 від 08.01.2018, страховим актом № 00246789 від 22.01.2018 по договору страхування та платіжним дорученням № 003372 від 24.01.2018.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АМ/1786520 становить 500,00 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою № 21441 від 06.02.2018 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відповідно до якої позивач просив відповідача здійснити відшкодування шкоди в розмірі 26 751,20 грн. Отримання зазначеної заяви відповідачем 09.02.2018 підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 01 3, копія якого наявна в матеріалах справи

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 26 751,20 грн. (27 251,20 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля, підтверджена звітом № 01-10/01 від 10.01.2018, рахунком № 123033854 від 08.01.2018, та сума страхового відшкодування, визначена страховим актом № 00246789 від 22.01.2018 по договору страхування та платіжним дорученням № 003372 від 24.01.2018) - 500,00 грн. (франшиза за полісом № АМ/1786520).

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 25.06.2018 через відділ діловодства суду, відповідно до якого відповідач просив суд частково задовольнити позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» та стягнути з відповідача 26 751,20 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 26 751,20 грн. страхового відшкодування підлягає задоволенню повністю в сумі 26 751,20 грн.

В позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача 52,77 грн. 3% річних за період з 09.05.2018 по 01.06.2018, у зв'язку з порушенням грошового відшкодування.

Зі змісту наявного в матеріалах справи відзиву відповідача, поданого 25.06.2018 через відділ діловодства суду, вбачається, що останній проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього 52,77 грн. 3% річних заперечував, з урахуванням норм статей 35 та 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В основу заперечень відповідача покладене твердження про те, що позивач не надав повний комплект необхідних документів, передбачених п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чим, на думку відповідача, позбавив його можливості вчасно прийняти рішення про страхову виплату.

Дослідивши матеріали справи, суд не приймає доводи відповідача, викладені у відзиві, з огляду на наступне.

З матеріалів справи, а саме зі змісту заяви № 21441 від 06.02.2018 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, вбачається, що в якості додатків позивач також направив на адресу відповідача копії наказу № 00246789, страхового акту № 00246789, заяви про подію від 28.12.2017, пояснень щодо події від 28.12.2017, розширеної довідки УПП, Договору страхування № 349001/4002/0000016, свідоцтва про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія, звіту № 01-10/01, рахунку СТО № 123033854, платіжного доручення № 003372 та довіреності представника. Зазначені документи є достатніми для прийняття відповідачем рішення про здійснення страхового відшкодування.

Судом встановлено, що відповідач надаючи відповідь (№ 492 від 28.03.2018) на заяву позивача про відшкодування шкоди № 930 від 06.02.2018 не зазначив, які саме документи були необхідні відповідачу для подальшого прийняття рішення щодо відшкодування матеріального збитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Частини 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Cтаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Судом також враховано правовий висновок Великої палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 про те, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобовязань.

Заява позивача № 21441 від 06.02.2018 про відшкодування шкоди була отримана відповідачем 09.02.2018. З урахуванням положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судом встановлено, що у відповідача виникло зобов' язання здійснити страхове відшкодування позивачу.

Здійснивши перевірку (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга») доданих позивачем до позовної заяви розрахунків 3% річних, суд встановив, що позивач здійснив нарахування 3% річних відповідно до вимог чинного законодавства України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 52,77 грн. 3% річних за період з 09.05.2018 по 01.06.2018 є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач разом із позовною заявою подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, який складається тільки з суми судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Інші судові витрати у наведеному попередньому розрахунку позивач не вказав.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41; ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 26 751,20 грн. (двадцять шість тисяч сімсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.) страхового відшкодування, 52,77 грн. (п'ятдесят дві гривні 77 коп.) 3% річних, 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 02.08.2018.

Суддя Гумега О.В.