ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2018

Справа № 910/7084/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Промавтоінвест"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 7 319, 36 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Промавтоінвест" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 7 319, 36 грн., з яких: 5 020, 00 грн. - основного боргу, 436, 94 грн. - 3 % річних та 1 862, 42 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 63/08 від 01.06.2014 в частині сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.06.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 14.06.2018 ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

01.06.2014 між Публічним акціонерним товариство «Запорізький автомобільний завод», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Промавтоінвест" (далі – орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) укладено договір оренди № 63/08, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) частину покрівлі у розмірі 12 кв.м. та приміщення у розмірі 14 кв.м. визначеного у плані схемі літерою 83, що є невід’ємним додатком № 1 до даного договору, та приміщення щитової, що знаходиться на 1-му поверсі площею 3,1 кв.м., яке визначено на плані-схемі літерою 51, що є невід’ємним додатком № 2 до даного договору, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 4-а, інв. № 80, загальною площею 29,1 кв.м., далі – об’єкт.

Об’єкт знаходиться на балансі орендодавця та надається в оренду для розміщення телекомунікаційного обладнання орендаря та розміщення ввідного обладнання, шафи обліку електричної енергії та закритої установок будівлі (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, об’єкт вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання акта прийому-передачі уповноваженими представниками сторін.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.05.2015 року (п. 3.1. договору).

Згідно п. 3.2. договору, строк дії договору може бути продовжений на підставі додаткової угоди.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що за користування орендованим об’єктом орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Розмір орендної плати за місяць складає 3 166, 67 грн., включаючи ПДВ – 633, 33 грн., всього 3 800, 00 грн. Перший місяць оренди вважається базовим.

За умовами п. 4.2. договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць, але не може бути меншою за розмір визначений у п. 4.1. розділу 4 цього договору.

Відповідно до п. 4.3. договору, орендна плата сплачується орендарем у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця на наступними реквізитам: р/р 6681 ПАТ «Банк Кіпру» у м. Києві, МФО 320940, у термін 5 (п’яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця.

Згідно п. 6.2. договору, орендар зобов’язується своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату за орендований об’єкт.

Пунктом 7.1. договору визначено, що по закінченню терміну оренди або у разі дострокового припинення дії даного договору орендар зобов’язується передати орендодавцю орендоване приміщення впродовж п’яти днів з моменту закінчення терміну оренди за актом прийому-передачі, який повинен бути підписаний сторонами даного договору, скріплений печаткою та є невід’ємною частиною даного договору.

01.06.2014 Публічним акціонерним товариство «Запорізький автомобільний завод» (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (орендар) складено та підписано акт прийому-передачі до договору № 63/08 від 01.06.2014, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування (оренду) частину покрівлі у розмірі 12 кв.м. та приміщення у розмірі 14 кв.м. визначеного у плані-схемі літерою 83, що є невід’ємним додатком № 1 до даного договору, та приміщення щитової, що знаходиться на 1-му поверсі площею 3,1 кв.м., яке визначено на плані-схемі літерою 51, що є невід’ємним додатком № 2 до даного договору, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Північнокільцева, 4-а, інв. № 80, загальною площею 29,1 кв.м.

28.05.2015 між Публічним акціонерним товариство «Запорізький автомобільний завод», (далі – орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди № 63/08 від 01.06.2014, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити термін дії договору оренди строком на один місяць, у зв’язку з чим сторони дійшли згоди змінити п. 3.1. розділу 3 договору оренди № 63/08 від 01.06.2014 виклавши його в новій редакції: «Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30.06.2015 року (включно)».

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, а саме п. 4.3. договору, відповідачу був виставлений на оплату рахунок-фактура № СФ-0000302 від 17.06.2015 за оренду майна у червні 2015 року на суму 6 020, 00 грн., який отриманий Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" 25.06.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

30.05.2016 Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" перераховано на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою (копія у матеріалах справи).

Як зазначає позивач, відповідач за оренду майна у червні місяці 2015 року у повному обсязі не розрахувався.

Так, 30.06.2015 Публічним акціонерним товариство «Запорізький автомобільний завод», (далі – орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) складено та підписано акт прийому-передачі до договору № 63/08 від 01.06.2014, відповідно до якого орендодавець прийняв, а орендар передав з тимчасового платного користування (оренди) частину покрівлі у розмірі 12 кв.м. та приміщення у розмірі 14 кв.м. визначеного у плані-схемі літерою 83, що є невід’ємним додатком № 1 до даного договору та приміщення щитової, що знаходиться на 1-му поверсі площею 3,1 кв.м., яке визначено на плані-схемі літерою 51, що є невід’ємним додатком № 2 до даного договору, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 4-а, інв. № 80, загальною площею 29,1 кв.м.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за червень місяць 2015 року у розмірі 5 020, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 436, 94 грн. - 3 % річних за період з 06.07.2015 по 29.05.2018 та 1 862, 42 грн. - інфляційних втрат за період з 01.08.2015 по 30.04.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору оренди № 63/08 від 01.06.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, на виконання умов договору оренди № 63/08 від 01.06.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування (оренду) частину покрівлі у розмірі 12 кв.м. та приміщення у розмірі 14 кв.м. визначеного у плані-схемі літерою 83, що є невід’ємним додатком № 1 до даного договору, та приміщення щитової, що знаходиться на 1-му поверсі площею 3,1 кв.м., яке визначено на плані-схемі літерою 51, що є невід’ємним додатком № 2 до даного договору, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Північнокільцева, 4-а, інв. № 80, загальною площею 29,1 кв.м., що підтверджується актом прийому-передачі від 01.06.2014.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору, а саме п. 4.3. договору, був виставлений відповідачу на оплату рахунок-фактура № СФ-0000302 від 17.06.2015 за оренду майна у червні 2015 року на суму 6 020, 00 грн., який отриманий Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" 25.06.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В свою чергу, 30.05.2016 Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" перераховано на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою (копія у матеріалах справи).

Крім того, 30.06.2015 Публічним акціонерним товариство «Запорізький автомобільний завод», (далі – орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) складено та підписано акт прийому-передачі до договору № 63/08 від 01.06.2014, відповідно до якого орендодавець прийняв, а орендар передав з тимчасового платного користування (оренди) частину покрівлі у розмірі 12 кв.м. та приміщення у розмірі 14 кв.м. визначеного у плані-схемі літерою 83, що є невід’ємним додатком № 1 до даного договору та приміщення щитової, що знаходиться на 1-му поверсі площею 3,1 кв.м., яке визначено на плані-схемі літерою 51, що є невід’ємним додатком № 2 до даного договору, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 4-а, інв. № 80, загальною площею 29,1 кв.м.

Отже, судом встановлено, що за надані позивачем орендні послуги у червні 2015 року відповідач у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 5 020, 00 грн., доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до п. 4.3. договору, орендна плата сплачується орендарем у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця на наступними реквізитам: р/р 6681 ПАТ «Банк Кіпру» у м. Києві, МФО 320940, у термін 5 (п’яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.3. договору, відповідач зобов'язаний був перераховувати орендну плату у термін 5 (п’яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця, тобто до 03.07.2015 (включно), тож починаючи з 04.07.2015 відбулося прострочення виконання грошового зобов’язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору оренди № 63/08 від 01.06.2014, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5 020, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 436, 94 грн. - 3 % річних за період з 06.07.2015 по 29.05.2018 та 1 862, 42 грн. - інфляційних втрат за період з 01.08.2015 по 30.04.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань” №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань”, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем сплати орендної плати та розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов’язання в зв’язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий позивачем, встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов’язання та за відповідний період прострочення, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 436, 94 грн. - 3 % річних за період з 06.07.2015 по 29.05.2018 та 1 862, 42 грн. - інфляційних втрат за період з 01.08.2015 по 30.04.2018.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Промавтоінвест" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код - 22599262) на користь Приватного акціонерного товариства "Промавтоінвест" (69002, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 40, ідентифікаційний код - 05808563) 5 020 (п’ять тисяч двадцять) грн. 00 коп. – заборгованості, 1 862 (одну тисячу вісімсот шістдесят дві) грн. 42 коп. – інфляційних втрат, 436 (чотириста тридцять шість) грн. 94 коп. – 3 % річних та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. – судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                                          С. О. Щербаков