ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"31" липня 2018 р. Справа № 918/401/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Транс С»
до відповідача 1: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради
до відповідача 2: Управління транспорту і звязку виконавчого комітету Рівненської міської ради
про стягнення заборгованості в сумі 245 754, 48 грн,
за участі представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № 08.06.2018 року, ОСОБА_2, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Транс С», наказ № 1-к від 21.01.2013 року,
від відповідача 1: ОСОБА_3, довіреність № 08-3823 від 18.07.2018 року,
від відповідача 2: не з'явився
У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія Транс С» звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління транспорту і звязку виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій посилаючись на положення ст. 173, 193, 218 Господарського Кодексу України, ст.11, 96, 509, 599, 617, 626, 629, 623, 625, 626, 908 Цивільного Кодексу України, ст. 7, 29, 37, 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", просить стягнути з відповідачів 245 754, 48 грн компенсації витрат, понесених у зв'язку з наданням послуг перевезення пільговим категоріям населення.
Підставою позову є факт невиконання відповідачами зобов'язання по відшкодуванню наданих на виконання укладених між сторонами договорів №2 на перевезення пільгових категорій громадян від 12.09.2013 року та від 24.01.2014 року.
Ухвалою суду від 21.06.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Транс С» залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарському суду Рівненської області доказів зарахування судового збору в розмірі 3 686, 32 грн, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 637 від 14.06.2018 року до спеціального фонду державного бюджету.
На виконання вимог ухвали суду від 21.06.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія Транс С» усунуто недоліки, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою суду від 02.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, розгляд справи призначено на 31.07.2018 року.
13.07.2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача 1 - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшов відзив, в якому останній проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити та застосувати позовну давність. Пояснив, що бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 102 Бюджетного Кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підп. "б" п. 4 ч.1 ст. 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 4 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03. 2002 року № 256, перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією України та законами України.
З огляду на це та у звязку з відсутністю асигнувань управління не має правових підстав щодо виплати сум компенсацій за перевезення пільгових категорій громадян.
23.07.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де він зазначив, що позов подано в межах позовної давності та те, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання. Таким чином, законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Отже, незважаючи на наявність у договорах положення щодо субвенції з державного бюджету, договірні зобовязання перед позивачем по оплаті наданих послуг повинні бути виконані відповідачами у повному обсязі.
30.07.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду від відповідача 1 надійшли заперечення, в яких останній вказав, що зобовязання, які брало на себе управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради чітко встановленні в договорах № 2 від 12.09.2013 року та 24.01.2014 року, а саме п. 2.3 договорів встановлює обовязок управління перераховувати кошти перевізнику за перевезення пільгової категорії пасажирів розпорядником на підставі затверджених замовником звітів щодо кількості перевезених пасажирів - пільговиків, з урахуванням фактичних надходжень коштів субвенції до місцевого бюджету, в межах затверджених планів асигнувань. Однак п. 3.1 договорів вказує, що розпорядник коштів проводить розрахунки з перевізником за перевезення пільгових категорій з урахуванням виконання вимоги пп. 1.1,2.1,2.2,2.3 договорів.
Враховуючи те, що позивачем були подані до управління розрахунки суми відшкодування за безкоштовне перевезення громадян, що за чинним законодавством мають пільги при користуванні пасажирським транспортом на міських маршрутах позивач за серпень - грудень 2013 року, за січень - лютий 2014 року, разом з актами звірки розрахунків загальна сума відповідно до яких становить 340 525,52 грн, управління вважає, що зобовязання, які взяті управлінням виконанні в повному обсязі.
31.07.2018 року від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
У судове засідання 31.07.2018 року з'явились представники позивача та відповідача 1, представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача 1 у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками справи документів їх оригіналам, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,
12.09.2013 року та 24.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія - Транс С» (позивач, перевізник), Управлінням транспорту і звязку виконавчого комітету Рівненської міської ради (відповідач 2, замовник) та Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (відповідач 1, розпорядник коштів) укладено договори №2 про перевезення пільгових категорій громадян, відповідно до яких позивач зобовязувався забезпечувати пільгове перевезення окремих категорій громадян, а відповідачі зобовязувалися здійснювати перерахування коштів позивачу за таке перевезення.
Такі зобовязання викладено в п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2., 2.3. договорів, а саме: перевізник зобовязується забезпечувати пільгове перевезення окремих категорій громадян, які відповідно до чинного законодавства України користуються таким правом в межах міста Рівного на слідуючих маршрутах: М-2 «Північне кільце -Торгові центри» - 5 од. Розпорядник коштів, за погодженням з замовником забезпечує фінансування видатків за перевезення пільгових категорій пасажирів за рахунок субвенції державного бюджету у межах помісячного розпису асигнувань та по мірі надходження коштів. Перевізник зобовязався надавати якісні і в повному обсязі соціально-значущі послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів; щомісяця, до 5 числа надавати розпоряднику коштів розрахунки сум відшкодування за безкоштовне перевезення громадян, що за чинним законодавством мають пільги, щомісяця разом з розрахунками подавати розпоряднику коштів акти звірки. Замовник забезпечує контроль за перевезенням пільгових категорій громадян, перевіряє надані перевізником розрахунки і погоджує суму компенсації від перевезення пільгових категорій пасажирів відповідно до коефіцієнту співвідношення кількості пільгових пасажирів до пасажирів, що оплачують проїзд. Перерахування коштів перевізнику за перевезення пільгової категорії пасажирів здійснюється розпорядником на підставі затверджених замовником звітів щодо кількості перевезених пасажирів-пільговиків, з урахуванням фактичних надходжень коштів субвенції до місцевого бюджету, в межах затверджених планів асигнувань.
Судом встановлено, що на виконання умов укладених договорів за період з 13.08.2013 року по 13.08.2014 року позивачем здійснювалось перевезення пільгової категорії пасажирів та подавалися розрахунки необхідних сум компенсації, підписані підписано і скріплено печатками позивача і відповідача 2, а саме на загальну суму 586 280,00 грн:
- за серпень 2013 року на суму 10 860,00 грн;
- за вересень 2013 року на суму 77 712,00 грн;
- за жовтень 2013 року на суму 74 998,00 грн;
- за листопад 2013 року на суму 60 836,00 грн;
- за грудень 2013 року на суму 40 120,00 грн;
- за грудень 2013 року на суму 20 406, 00 грн;
- за січень 2014 року на суму 46 286,00 грн;
- за лютий 2014 року на суму 45 588,00 грн;
- за березень 2014 року на суму 49 460,00 грн;
- за квітень 2014 року на суму 49 570, 00 грн;
- за травень 2014 року на суму 38 902,00 грн;
- за червень 2014 року на суму 28 050, 00 грн;
- за липень 2014 року на суму 30 646,00 грн;
- за серпень 2014 року на суму 12 846,00 грн.
Однак, із суми фактично наданих послуг позивачу компенсовано витрати лише у розмірі 340 525,52 грн, що підтверджується банківськими виписками, копії яких додано до позовної заяви.
Відтак, заборгованість за надані послуги по перевезенню пільгових категорій пасажирів перед позивачем складає 245 754,48 грн.
13.08.2015 року у звязку із невиконанням умов договорів позивачем надіслано відповідачам претензію на суму 245 754,48 грн.
У відповіді на претензію від 16.09.2015 року відповідач 1 не заперечував суми наданих послуг, однак у задоволенні претензії відмовив, мотивуючи це тим, що розрахунки проводилися в межах затверджених планів асигнувань.
Таким чином, на даний час заборгованість за надані послуги по перевезенню пільгових категорій пасажирів перед позивачем залишається без змін і складає 245 754,48 грн.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України та ст.173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України "Про автомобільний транспорт".
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.
Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
За приписами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч. 1, 2, 4 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.
Частиною 2 ст. 916 ЦК України передбачено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст.102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" п.4 ч.1 ст. 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок).
Виходячи із змісту п. 2 вказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення.
Згідно з п. 2 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (надалі - Порядку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року, з наступними змінами, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.
Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України, дія яких не припиняється.
Таким чином, зобов'язання щодо виплати компенсації за пільгове перевезення пасажирів з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Підприємства, установи та організації для належного функціонування і здійснення передбаченої установчими документами діяльності укладають відповідні договори з іншими суб'єктами господарювання. При цьому, в деяких випадках оплата за відповідними договорами здійснюється за рахунок коштів, виділених з Державного бюджету України.
Не зважаючи на те, що у відносинах між бюджетними установами та не бюджетними підприємствами залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, та відносяться до цивільно - правових. Для таких цивільно - правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь - яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобов'язань за договірними відносинами.
За порушення термінів оплати, визначених умовами договору, установа чи підприємство, що фінансуються з Державного бюджету України, несуть відповідальність відповідно до законодавства і укладеного договору.
Через застосування до спірних правовідносин норм Цивільного та Господарського кодексів України, зокрема, ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та з огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, обґрунтованим є висновок, відповідно до якого відсутність бюджетних коштів у зобов'язаної особи не виправдовує її фінансову бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.
Такої позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 15.05.2012 року.
Наведеним спростовуються заперечення відповідача 1, викладені у відзиві на позов.
Що стосується строків позовної давності.
Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у ч.1 ст.1 ЦК України, та у господарських відносинах (ст.3 ГК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
За правилами ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спли-вом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свід-чить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.(ст.264 ЦК України).
Відповідно до п. 6.1. договору № 2 від 12.09.2013 року він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013 року. Згідно з п. 6.1. договору № 2 від 24.01.2014 року він вступає в силу також з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 року, але в частині розрахунків - цей договір діє до повного виконання зобовязань.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивач з вимогою про виконання договору в частині розрахунків на суму 245 754,48 грн звернувся до відповідачів з претензією 13.08.2015 року.
Відповідь на претензію, у якій відмовлено у перерахуванні коштів за надані послуги, відповідач 1 надав 16.09.2015 року.
Тобто, виходячи із положень ч.2 ст.530 ЦК України, відповідач 1 повинен був виконати зобовязання до 20.08.2015 року - протягом 7 днів після отримання вимоги.
16.09.2015 року позивач дізнався про те, що кошти за надані послуги взагалі не будуть перераховуватись, саме з цього часу і належить рахувати 3-річний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, оскільки згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
Позовну заяву позивачем подано до Господарського суду Рівненської області 15.06.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.
Так, відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦКУкраїни).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач звернувся з позовом до суду в межах строку позовної давності, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні.
Відповідно до умов договорів № 2 на перевезення пільгових категорій громадян від 12.09.2013 року та від 24.01.2014 року розпорядник коштів, за погодженням з замовником забезпечує фінансування видатків за перевезення пільгових категорій пасажирів за рахунок субвенції державного бюджету у межах помісячного розпису асигнувань та по мірі надходження коштів.
Перерахування коштів перевізнику за перевезення пільгової категорії пасажирів здійснюється розпорядником на підставі затверджених замовником звітів щодо кількості перевезених пасажирів-пільговиків, з урахуванням фактичних надходжень коштів субвенції до місцевого бюджету, в межах затверджених планів асигнувань.
З цього слідує, що обовязок відшкодування видатків за перевезення пільгових категорій пасажирів за рахунок субвенції державного бюджету покладено на розпорядника коштів - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради тому в позові до відповідача 2 Управління транспорту і звязку виконавчого комітету Рівненської міської ради належить відмовити.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем 1 зобов'язань в частині компенсації позивачу витрат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян на підставі договорів № 2 від 12.09.2013 рок та 24.01.2014 року позовні вимоги про стягнення 245 754, 48 грн за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян підлягають до задоволення.
На підставі ст. 129 ГПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. В частині позовних вимог про стягнення з Управління транспорту і звязку виконавчого комітету Рівненської міської ради 245 754, 48 грн відмовити.
Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "03" серпня 2018 року

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Суддя Церковна Н.Ф.