ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

08 серпня 2018 року Справа № 912/2028/18

Суддя Господарського суду Кіровоградської області Вавренюк Л.С., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: ОСОБА_1

до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області

про припинення проведення виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

встановив: ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, згідно якої просить:

- припинити виконавче провадження ВП 51446318 про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь КП "Київжитлоспецексплуатація";

- визнати виконавчий лист за виконавчим провадженням ВП № 51446318, виданий Олександрійським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03, рішення від 12.03.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що у п.1 ст. 6 Конвенції втілено "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження у суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975, серія А,N 18, сс 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29.07.1998, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, c.1867, параграф 37).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із закріпленими в п. 10 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України правилами, господарські суди розглядають справи у спорах, щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 Господарського кодексу України. Так, спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Однак, подана ОСОБА_1 позовна заява не відповідає ознакам, притаманним господарському спору.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що між позивачем і відповідачем не існували господарські відносини, а також відсутній спір про право, яке виникає із взаємовідносин, врегульованих нормами Цивільного та Господарського кодексів України, оскільки, за доводами позовної заяви, позивач вважає порушеними свої права, у зв'язку зі здійсненням відповідачем виконання судових рішень в порядку Закону України "Про виконавче провадження".

Варто зазначити, що нормами Господарського процесуального кодексу України передбачено здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, відповідно до ст.ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, судовий контроль за виконанням судових рішень господарського суду здійснюється судом шляхом розгляду скарг на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Разом з тим, процесуальним законом не визначено норми, яка б передбачала вирішення господарським судом спору у порядку наказного або позовного провадження, який виник між боржником у виконавчому провадженні та органом державної виконавчої служби (його посадовою особою) в результаті виконання державним органом своїх функціональних обов'язків.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не належить до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про припинення проведення виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Разом з тим, ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов'язок суду, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання зазначеної процесуальної норми, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає порушеними свої права, у зв'язку з діями державного виконавця у виконавчому провадженні № 51446318, відкритому на підставі наказу № 910/22 від 21.02.2013, що видав Господарський суд м. Києва, наказу №912/3337/14 від 01.12.2014, що видав Господарський суд Кіровоградської області, постанови від 04.03.2015 Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Варто зазначити також, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц дійшла висновку, що оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, в такому випадку потрібно застосовувати ч. 1 ст. 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 4, 20, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд , -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про припинення проведення виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву і додані до неї документи повернути ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами направити позивачу за адресою: 01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 3, оф. 203;

копію ухвали направити Олександрійському міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за адресою: 28008, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, 138.

Суддя Л.С. Вавренюк