ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/848/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

при розгляді справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" (85621, Донецька область, Мар'їнський район, село Вовчанка, вул Нагорна, буд. 1А);

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19);

про стягнення 32 170,39 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність №1618 від 31.10.2017р.

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця", в якій просить суд стягнути з останнього вартість нестачі вугілля у сумі 32 170,39 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ПАТ "Укрзалізниця" було завдано ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" шкоду у сумі 32 170,39 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань щодо перевезення вугілля у вагонах №56925092, №62314414 та №56227002.

Як зазначає позивач, 30.12.2013 між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (замовник) та ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» (виконавець) був укладений договір №13-15/76-У, відповідно до якого замовник зобовязався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, повязані зі збагачення вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобовязався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором.

Відповідно до п. 1.1.3. Договору поставка вугільного концентрату здійснюється на залізничну станцію вантажоодержувача, узгоджену сторонами.

Позивач вказує, що ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» відповідно до Технічних умов завантажило вугілля камяне марки Г 0-100 у вагон № 56925092 в кількості 68900 кг. по накладній №52232501 від 02.10.2017р.; у вагон № 62314414 в кількості 69500 кг. по накладній № 52724515 від 03.11.2017р.; у вагон № 56227002 в кількості 68500кг. по накладній № 52682770 від 01.11.2017р. та передало вказаний вантаж для перевезення залізниці. Згідно даних, зазначених у накладних, вантаж маркується двома повздовжніми бороздами, завантаження вище рівня бортів, тара перевірена.

Як зазначено позивачем, згідно з накладними №№52232501, 52724515 (досил. 41254418), 52682770 залізниця прийняла у ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» на станції Курахівка Донецької залізниці для перевезення вказане вугілля і зобовязалась доставити його на станцію Ладижин Одеської залізниці на адресу ДТЕК Ладижинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго», яка є структурною одиницею ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Так, по прибуттю потягу на станцію Ладижин Одеської залізниці 03.11.2017р., 04.10.2017р, 05.11.2017р. були складені відповідні комерційні акти, з яких вбачається, що після проведення комісійного зважування маси вантажу вугілля, було виявлено нестачу вантажу у вагонах: №56925092 8800 кг, №62314414 2050 кг, №56227002 5200 кг.

Позивач вказує, що при розрахунку суми збитків ним застосовано п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, який визначає норми недостачі при перевезенні в залежності від властивостей вантажу, які вказані у відсотках від маси вантажу і складаються з двох показників: норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Відтак, з урахуванням зазначеного, позивач вважає, що розмір збитків від нестачі складає:

- у вагоні №56925092 - 17 550, 42 грн. (8111 кг нестачі з урахуванням 1% норми природної втрати * 2 163, 78 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ);

- у вагоні №62314414 3 163, 97 грн. (1355 кг нестачі з урахуванням 1% норми природної втрати * 2 335, 03 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ);

- у вагоні №56227002 11 456, 00 грн. (4515 кг нестачі з урахуванням 1% норми природної втрати * 2 537, 32 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).

При цьому вартість однієї тонни вугілля позивачем визначалась згідно довідок відправника - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Ухвалою суду від 08.05.2018р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" за вх.№ 908/18 від 07.05.2018р. залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 1762 грн. за подання позову у строк до 23.05.2018р.

31.05.2018р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків із доданим до неї платіжним дорученням №667250 від 04.05.2018р., підтверджуючим сплату судового збору за подання ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" позову до суду у сумі 1762 грн. (а.с.41-43).

З метою встановлення дати отримання позивачем ухвали суду про усунення недоліків від 08.05.2018р., судом на офіційному сайті Укрпошти було здійснено відстеження поштового пересилання (штриховий ідентифікатор №882).

Згідно розміщеної на сайті Укрпошти інформації, ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримало 23.05.2018р., таким чином останнім днем виправленням недоліків поданої заяви є 04.06.2018р.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків, які спричинили винесення ухвали про залишення позову без руху, в межах встановленого законодавством строку, ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2018р. відкрито провадження у справі №916/848/18, справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 04.07.2018р. об 11:30.

03.07.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області за вх.№13304/18 від ПАТ "Українська залізниця" надійшов відзив на позовну заяву (а.с.50-51), відповідно до якого відповідач просить суд відмовити ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, зокрема, про таке.

Так, відповідач наполягає на тому, що залізниця прийняла по залізничним накладним №52724515, №52682770, №52232501 вантаж масою та у стані, у якому він був переданий до перевезення, та в подальшому доставила і видала вантаж у схороненому стані.

Відповідач наголошує на тому, що довідки про вартість вугілля, які були видані ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», не є належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 115 Статуту залізниць України, водночас останнім до відзиву було долучено контррозрахунок вартості нестачі вантажу (а.с.53-54).

У судовому засіданні 04.07.2018р. судом було оголошено протокольну ухвалу, якою відповідачу продовжено строк для подання відзиву.

Ухвалою суду від 04.07.2018р., приймаючи до уваги необхідність продовження строків для подання відповіді на відзив та заперечень, у судовому засіданні оголошено перерву до "30" липня 2018р.

27.07.2018р., під час детальної перевірки документів до позовної заяви б/н від 02.05.2018р. по справі №916/848/18, було виявлено певні недоліки та встановлено, що накладні № 52724515 та № 41254418, а також одна із довідок про вартість вантажу, які долучено до позовної заяви, наявні в копіях, а не в оригіналах, як зазначено, при цьому копії комерційного акту №453603/151/179 та накладних № 52682770, № 45388352 не зазначені в додатках до позовної заяви, але були в наявності.

Стосовно виявлених недоліків співробітниками канцелярії суду було складено відповідний акт на підставі Інструкції з діловодства в господарських судах України (а.с.62), про що телефонограмою 27.07.2018р. повідомлено представника ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" (а.с.63).

30.07.2018р. до канцелярії суду від позивача за вх.№15270/18 надійшла заява з додатками (а.с.64-68), в якій позивач просить долучити до матеріалів справи оригінали комерційного акту №453603/151/179, накладних №№52724515, 41254418 та довідку про вартість вантажу від 06.11.2017р. №1049-11.

Водночас, під час розкриття поштового відправлення, яким доставлено вищевказані докази, працівниками канцелярії суду виявлено, що накладні №52724515 та №41254418 наявні в копіях, а не в оригіналах, як це зазначено (а.с.71).

30.07.2018р. на електронну адресу суду від позивача за вх.№15328/18 надійшли пояснення (а.с.72-73), відповідно до яких останній просить суд долучити до матеріалів копії накладних №52724515 та №41254418 , у зв'язку із відсутністю можливості надати оригінали.

У судове засідання 30.07.2018р. з'явився представник відповідача, який підтримав викладену у відзиві позицію, а також наголосив на тому, що ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" у задоволенні вимог в частині поставки, по якій відсутні оригінали накладних, слід відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судові засідання 04.07.2018р. та 30.07.2018р. не з'являвся, при цьому в матеріалах справи наявне клопотання від останнього, відповідно до якого він просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с.74-75).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також заслухавши пояснення представника відповідача, надані в ході судового розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 80 ч.2 та ч.2 ст.164 ГПК України також встановлено обовязок позивача надати всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частиною 2 ст. 908 ЦК України, що кореспондується з вимогами ч.5 ст.307 ГК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ст. 2 Статуту залізниць України статут залізниць України визначає обовязки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За таких обставин, зі змісту вищенаведених положень чинного законодавства випливає, що саме залізнична накладна свідчить про укладення між вантажовідправником та перевізником договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача.

Згідно ст.130 Статуту залізниць України право на предявлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови предявлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Так, предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська", що розглядається в рамках даної справи, є стягнення вартості недостачі вугілля, завантаженого у вагони №56925092, №62314414, №56227002, згідно до залізничних накладних №52232501 від 02.10.2017р. (а.с.20), №52724515 від 03.11.2017р. (а.с. 24, 67) , №52682770 від 01.11.2017р. (а.с.16) відповідно.

Враховуючи, що за поставками вугілля, завантаженого у вагони №62314414 та №56227002, відсутні оригінали накладних, наявність яких у сукупності з оригіналами комерційних актів є обовязковим для вирішення даної справи, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, з огляду на їх недоведеність.

При цьому, суд також враховує, що оскільки право на предявлення позову позивачу було передано згідно з переуступним написом у відповідності до ст.133 Статуту, відсутність оригіналу накладних, на яких і здійснюється такий напис, перешкоджає встановленню наявності у позивача права на звернення з позовом.

Разом з тим, судом встановлено, що стосовно позовних вимог про стягнення вартості нестачі у сумі 17 550, 42 грн. наявний повний склад доказів, які є необхідними у розумінні ст. 130 Статуту залізниць України, за таких обставин, суд вважає за необхідне надати оцінку зазначеним обставинам.

Як свідчать матеріали справи, 30.12.2013 між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (замовник) та ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» (виконавець) був укладений договір №13-15/76-У (а.с.25-28), відповідно до якого замовник зобовязався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, повязані зі збагачення вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобовязався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ «Курахівська» по залізничній накладній №52232501 (а.с.20) зі станції відправлення "Курахівка" Донецької залізниці на адресу Ладижинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго» на станцію призначення "Ладижин" Одеської залізниці у вагоні №56925092 було відправлено вугілля кам'яне марки Г (Г1) 0-100 мм у кількості 68 900 кг.

У залізничній накладній відправником зазначено, що вантаж вугілля кам'яне марки Г (Г1) 0-100 мм зважувався відправником на вагонних вагах (заводський №0934), навантаження вище бортів, вологість не менше 8%.

Отже, наявна в матеріалах справи залізнична накладна №52232501 (а.с.20) свідчить про встановлення між сторонами договірних правовідносин з перевезення вантажу.

Як встановлено судом, при надходженні вагону №56925092 на станцію Нижньодніпровськ вузол Придністровської залізниці було виявлено різницю ваги вантажу проти документів в сторону зменшення на 8800 кг вугілля, про що було складено відповідний комерційний акт № 450003/355/170 від 04.10.2017р. (а.с.19).

Відповідно до комерційного акту № 450003/355/170 від 04.10.2017 р. було проведене комісійне зважування маси вантажу вугілля камяне у вагоні № 56925092. Зважування у статичному режимі на 150-Т електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол. У перевізних документах зазначено - нетто 68900кг., тара 22900 кг. Фактично при зважуванні виявилось: Брутто 83000 кг., Тара 22900 кг. з документа, нетто 60100 кг., що менш документа на 8800 кг. Навантаження нижче бортів на 40 см., зі скосами до бортів. Вантаж частково потоптано, мається поглиблення над 1-7 люками ліворуч за рухом поїзду довжиною 1150 см., шириною 23-30см., глибиною 50см. Вагон без дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися зміг би.

Статтею 924 Цивільного кодексу України, яка цілком кореспондується з нормами статті 113 Статуту залізниць України, визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

При цьому відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальності у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є саме втрата вантажу з вини залізниці.

Згідно із ст. 8 Статуту залізниць перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.20), завантаження вагону № 56925092 проводилося засобами і силами відправника вантажу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська", яким було самостійно визначено вагу вантажу перед відправленням вагону.

При цьому, згідно до ч.3 ст.308 ГК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення.

Крім того, відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні у випадку, якщо завантаження здійснюється засобами відправника, визначається саме останнім.

Відповідно до ст. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством.

Пунктами 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001р. встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно зі ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Разом з тим, згідно ч.1 п.110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

В п.111 Статуту залізниць України перелічені підстави, за наявності яких залізниця звільняється від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Як встановлено судом, вантаж вугілля кам'яне марки Г (Г1) 0-100 мм було завантажено вантажовідправником у справний в технічному відношенні вагон відкритого типу, вантаж було прийнято залізницею до перевезення без зауважень.

Також, як вбачається з матеріалів справи (а.с.20) відправником було вжито заходів стосовно збереження вантажу, а саме вантаж був маркованим двома поздовжніми бороздами.

При цьому суд вважає, що зазначення у комерційному акті про те, що вантаж частково потоптано, а у вагоні мається поглиблення над 1-7 люками ліворуч за рухом поїзду довжиною 1150 см., шириною 23-30см., глибиною 50см, свідчить про доступ до вантажу у вагонах та наявність ознак втрати вантажу в процесі його перевезення.

В п.п.114,115 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі...; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Так, в матеріалах справи міститься довідка Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (а.с.18), з якої вбачається, що вартість 1 тони вугільної продукції марки: вугілля кам'яне, Г (Г1) 0-100, відвантажений ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" у вагоні №56925092 по залізничній накладній №52232501 складає 2 1 63, 78 грн. з урахуванням ПДВ.

Вищевказану довідку суд приймає як належний доказ вартості вугільної продукції, враховуючи особливості правовідносин ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТОВ «ЦЗФ «Курахівська», оскільки у даному випадку власником вантажу є саме ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» надавались лише послуги, повязані із збагаченням вугілля.

Як встановлено судом, при розрахунку суми збитків (а.с.13) позивачем застосовано п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, згідно якого при видачі вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної у перевізних документах.

Відтак, позивач вважає, що збитки за накладною №52232501 повинні бути розраховані, виходячи з недостачі вантажу у розмірі 8800 кг. Розмір збитків від нестачі 8800 кг (68900кг*1%) = 8111 кг вугілля у вагоні №56925092 становить 17 550, 42 грн. з урахуванням ПДВ (8,111т*2 163, 78 грн.).

Відповідач, в свою чергу, не погоджуючись з позовними вимогами в повному обсязі, до відзиву на позовну заяву додав контррозрахунок (а.с.53), відповідно до якого, на його думку, збитки повинні бути розраховані, виходячи з недостачі вантажу у іншому розмірі, а саме у 7422 кг.

Обґрунтовуючи таку позицію, відповідач стверджує, що при здійсненні розрахунку збитків потрібно застосовувати не 1 %, а 2 % маси нетто вантажу, оскільки він перебував у вологому стані.

Недостача 8800 кг за мінусом природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто 68900 кг, 2 % - 1378 кг.

Відтак, згідно вищевказаного розрахунку, недостача вантажу складає 7422 кг (8800кг-1378 кг), а з урахуванням його ціни за 1т. (2 163,78 грн.), розмір збитків становить суму 16 059, 57 грн. (7422 кг*2163,78 грн.).

З цього приводу суд вказує таке.

Згідно до ст.114 Статуту Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу вантажу залізниця відповідає у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 28 вищевказаних Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, якщо вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи залізничної накладної (а.с.20), в графі 20, вологість вантажу встановлена у 8 %.

При цьому відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

З урахуванням вказаного, суд погоджується з позицією відповідача стосовно необхідності при визначенні реальної нестачі вантажу застосовування 2% маси нетто вантажу, оскільки він перебував у вологому стані, у звязку із чим вірним розміром вартості його нестачі є сума 16 059, 58 грн. (7422кг (8800кг-1378)*2 163, 78 грн.).

Враховуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог ТОВ "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська", судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129,232,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна Фабрика "Курахівська" (85621, Донецька область, Мар'їнський район, село Вовчанка, вул Нагорна, буд. 1А, ) вартість нестачі вугілля у розмірі 16 059 /шістнадцять тисяч пятдесят дев'ять/ грн. 58 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 879 /вісімсот сімдесят дев'ять/ грн. 60 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Одеського апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 серпня 2018 р.

Суддя Ю.М. Щавинська