ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 915/875/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Адміністрація морських портів" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Миколаївського морського порту)

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантарекс"

розглянув в письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантарекс"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 10.01.2018

у складі колегії суддів: Головей В.М. (головуючий), Діброва Г.І., Колоколов С.І.

та на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 26.10.2017

у складі судді Коваль Ю.М.

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Миколаївського морського порту)

про стягнення 13 142, 19 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 30.01.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Одеського апеляційного господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантарекс" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 та на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2017 у справі №915/875/17 в порядку Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/875/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2018.

3. Ухвалою від 26.03.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантарекс" та ухвалив здійснити перегляд постанови Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2017 у справі №915/875/17 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

4. На касаційну скаргу відповідача надійшов відзив позивача.

5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування статей 509, 549, 551 ЦК України, статті 193 ГК України.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

6. Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі Адміністрація порту) пред'явлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантарекс" про стягнення грошових коштів на загальну суму 13 142, 19 грн., з яких: 5 601, 59 грн. пені; 7 540, 60 грн. штрафу; з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між ними договору від 09.02.2017 №6-в-МИФ-17, а саме умов щодо своєчасної поставки товару, у зв'язку з чим ДП АМПУ нараховано на підставі підпункту 8.3 договору пеню та штраф на суму вартості товару, поставленого з порушенням визначеного договором строку за період прострочення виконання господарських зобов'язань.

Короткий зміст рішення першої інстанції

7. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2017 позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) задоволено повністю; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантарекс" на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту) грошові кошти на загальну суму 13 142, 19 грн., з яких 5 601, 59 грн. пені; 7 540, 60 грн. штрафу, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором на суму 1 600 грн.

7.1. Судом першої інстанції встановлено таке:

- між сторонами у справі укладено договір від 09.02.2017 №6-в-МИФ-17 (далі - Договір), згідно умов якого ТОВ "Сантарекс" (постачальник) зобов'язалося протягом терміну дії договору на підставі замовлень Адміністрації (замовника) поставляти замовнику товар: вироби з недорогоцінних металів, інші за кодом ДК 016:2010 25.99.2 (ковальські пристрої за кодом ДК 021:20-8 (металеві канали для біндера в асортименті), найменуваннями, кількістю та за ціною, визначеними у специфікації, яка є додатком №2 до договору, а замовник прийняти товар та оплатити його за ціною одиниці товару, визначеною у специфікації, яка є додатком №1 до договору, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку замовника протягом 15 банківських днів з дати підписання видаткової накладної на відповідну партію товару та на підставі отриманого замовником оригіналу належним чином оформленого рахунку від учасника (підпункти 1.1, 1.2, 3.1, 4.1, 5.1 договору);

- поставка товару здійснюється протягом терміну дії договору на підставі замовлення замовника; замовник листом протягом 5-ти робочих днів після укладення цього договору повідомляє учасника про відповідальну особу замовника, що уповноважена надавати замовлення на товар (підпункти 5.1, 5.3 договору);

- замовлення на товар надається уповноваженою особою замовника та повинно містити найменування товару, одиниці виміру товару, кількість товару, загальну суму замовлення, місце поставки товару, прізвище, ім'я та по-батькові, посаду та контактний телефон уповноваженої особи замовника, яка є відповідальною за прийняття товару (підпункти 5.4.1, 5.4.3 договору);

- поставка товару здійснюється протягом 15 робочих днів з дати отримання учасником замовлення на товар (партію товару); датою поставки товару (партії товару) вважається дата передачі постачальником замовнику товару (партії товару) згідно з підписаною сторонами видатковою накладною; право власності на товар переходить до замовника з моменту підписання сторонами видаткової накладної (підпункти 5.4.4, 5.4.5, 5.4.7 договору);

- до договору сторони також підписали додатки №№ 1 та 2, які є невід'ємною частиною договору; в додатку №1 сторони узгодили технічні умови щодо виробів, які належить поставити за договором, а в додатку №2 - найменування виробів, кількість, їх технічні вимоги, ціну кожного із виробів та загальну вартість товарів, що становить 107 722, 80 грн.;

- на виконання умов договору Адміністрація порту листом від 16.02.2017 №18-25/1026 повідомила відповідача про призначення осіб, відповідальних за отримання товару за договором, а листом від 15.03.2017 №18-25/1917 направила замовлення №1 на товар. Факт отримання зазначених листів не заперечується відповідачем та вбачається із змісту відзиву на позов. Відповідно до замовлення позивач просив ТОВ "Сантарекс" поставити вироби, перелічені у специфікації, що є додатком №2 до укладеного сторонами договору поставки;

- ТОВ "Сантарекс" листом від 20.03.2017 №210/17 повідомило позивача про те, що його замовлення від 15.03.2017 передано до виробника і орієнтовним часом поставки товару є середина квітня;

- відповідачем 23.05.2017 надіслано електронною поштою уповноваженій особі Адміністрації порту рахунок-фактуру від цієї ж дати за №SSR1027709 на суму 107 722, 80 грн., що підтверджується копією зазначеного рахунку в матеріалах справи та вбачається із змісту листа відповідача від 14.06.2017 №196/17;

- 01.06.2017 ТОВ "Сантарекс" поставлено Адміністрації порту замовлений нею товар, що підтверджується відповідною видатковою накладною від 01.06.2017 №SSR0109486 на суму 107 722, 80 грн., підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками сторін; Адміністрацією порту здійснено оплату платіжним дорученням від 15.06.2017 №898 на суму 107 722, 80 грн.

7.2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2017 мотивоване тим, що:

- лист від 20.03.2017 №210/17 визнано судом підтвердженням прийняття відповідачем замовлення Адміністрації порту, а тому відхилено доводи ТОВ "Сантарекс" про неотримання від позивача належним чином оформленого замовлення на товар. Відсутність у зазначеному замовленні позивача вказаної загальної суми замовлення, на що звертає увагу відповідач у відзиві, не спростовує доводів Адміністрації порту щодо подання замовлення відповідно до умов договору, так як у замовлені зазначено ті ж найменування та кількість виробів, що й у специфікації, а в останній узгоджено сторонами вартість всього товару, який мав постачатись - 107 722, 80 грн.;

- Адміністрація порту входить до Переліку підприємств державного сектору економіки, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.05.2015 №600-р;

- згідно з умовами договору, за порушення строку поставки товару (партії товару) постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або поставленого з порушенням строку товару за кожний день порушення строку до повного виконання зобов'язань, враховуючи день виконання зобов'язань, а за порушення строку понад 30 календарних днів додатково стягується штраф в розмірі 7% від вартості товару (партії товару) (пункт 8.3 договору);

- зазначені умови договору не суперечить вимогам законодавства (статтям 6, 627 ЦК України, частині 4 статті 179 ГК України);

- відповідачем прийнято замовлення на товар 20.03.2017, а згідно з підпунктом 5.4.4 договору поставка товару мала бути здійснена протягом 15 робочих днів з дати отримання постачальником замовлення на товар, тобто по 10.04.2017 включно; відповідачем здійснено поставку лише 01.06.2017, а тому суд визнає, що ТОВ "Сантарекс" прострочено поставку товару на 52 дні (з 11.04. по 01.06.2017). Отже, вимоги Адміністрації порту про стягнення з відповідача пені та штрафу за прострочення поставки товару є обґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

8. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2017 залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

8.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- лист відповідача від 20.03.2017 №210/17 є підтвердженням прийняття товариством замовлення АМПУ, а тому доводи апелянта про неотримання від позивача належним чином оформленого замовлення на товар, не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними;

- відсутність у зазначеному замовленні позивача вказаної загальної суми замовлення не спростовує доводів позивача щодо подання замовлення відповідно до умов договору, так як у замовлені зазначено ті ж найменування та кількість виробів, що й специфікації, а в останній узгоджено сторонами вартість всього товару, що підлягав поставці, - 107 722, 80 грн.;

- суд апеляційної інстанції перевірив правильність розрахунку сум пені та штрафу позивача за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі "Законодавство" та дійшов висновку, що зазначені розрахунки, зроблено арифметично і методологічно правильно, отже місцевим судом правомірно задоволено вимоги позивача про стягнення суми пені в розмірі 5 601, 59 грн. та штрафу - 7 540, 60 грн.;

- доводи апеляційної скарги, що відповідач не несе перед позивачем будь-яких грошових зобов'язань за договором поставки, у зв'язку з чим стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення поставки товару є безпідставним, адже сторони умовами договору, а зокрема, підпунктом 8.3 договору, передбачили відповідальність відповідача за порушення строку поставки товару.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (відповідач у справі)

9. Скаржник доводив, що системний аналіз положень чинного законодавства, що регулює питання стягнення з боржника пені, свідчить про те, що платником пені може виступати лише особа, що несе грошові зобов'язання перед своїм контрагентом. З договору поставки, на думку скаржника, вбачається, що зобов'язання відповідача носять майновий характер, що виражається у вигляді поставки позивачу виробів. В той же час, грошові зобов'язання покладені саме на позивача, що виражається у вигляді сплати відповідачу грошових коштів за поставлений товар, отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені та штрафу є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

10. Скаржник зазначив, що позивачем порушено підпункт 5.1. Договору, а саме порушено форму та ознаки самого замовлення, не зважаючи на що товар був поставлений відповідачем.

Доводи інших учасників справи

11. Позивач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що виходячи з аналізу статей 509, 526, 530, 549 ЦК України, статей 193, 216, 230 ГК України, сторони договору, за відсутності встановлених спеціальним законом обмежень, не позбавлені права передбачати в договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення та звернутись з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання. Висновки відповідача щодо неможливості застосування такого виду відповідальності як пеня за невиконання зобов'язання у господарських правовідносинах, що не мають грошового характеру, є безпідставними та суперечать зазначеним нормам, а також порушують принцип презумпції правомірності правочину, викладений у статті 204 ЦК України.

11.1. Позивач доводив, що твердження відповідача про те, що ним не було отримано належне замовлення на товар спростовується наявним у матеріалах справи листом від 20.03.2017 №210/17. Також, після отримання замовлення, відповідач не звертався до позивача з повідомленням про те, що замовлення оформлено неналежним чином та не підлягає виконанню, а передав його до виробника, тобто фактично приступив до виконання зобов'язання щодо поставки товару на підставі отриманого замовлення.

11.2. Позивач аргументував, що доводи відповідача про те, що затримка поставки товару пов'язана з тим, що інформація про довіреність та готовність прийняти товар була отримана лише 01.06.2017 є неприйнятними, оскільки відповідно до умов Договору на позивача не покладено обов'язок надавати відповідачу таку інформацію.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

12. Господарський кодекс України

Частина 1 статті 193 - суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 2 статті 231 - у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: … за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

13. Цивільний Кодекс України

Частина 1 статті 509 - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 549 - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 2 статті 549 - штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 3 статті 549 - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 1 статті 550 - право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частина 2 статті 550 - проценти на неустойку не нараховуються.

Частина 1 статті 551 - предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Частина 2 статті 551 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

14. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі. Разом з тим, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про помилкове застосування судами положень статей 509, 549, 551 ЦК України, статті 193 ГК України.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

15. Виходячи з положень частини 1 статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Тобто, зазначена стаття Цивільного кодексу України не пов'язує факт виникнення неустойки (штрафу, пені) лише з грошовими зобов'язаннями, але й передбачає можливість виникнення неустойки щодо рухомого й нерухомого майна. Частиною 2 статті 231 ГК України, як спеціальною нормою права щодо підприємств державного сектору економіки, передбачено можливість стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання зобов'язання. Отже, господарським законодавством імперативно визначено застосування зазначених санкцій за несвоєчасну поставку підприємству державного сектора економіки товарно-матеріальних цінностей згідно з умовами укладеного договору в розмірі, передбаченому договором, але не менше, ніж визначає частина 2 статті 231 ГК України.

Відповідно до пункту 8.3. Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, сторони передбачили відповідальність відповідача за порушення строку поставки товару, яка відповідає мінімальному розміру, встановленому частиною 2 статті 231 ГК України. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем - ТОВ "Сантарекс" прострочено поставку товару на 52 дні (з 11.04. по 01.06.2017).

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно відхилили доводи скаржника про те, що платником пені може виступати лише особа, що несе грошові зобов'язання перед своїм контрагентом.

16. Відповідно до підпункту 5.4.3. Договору, на який посилається скаржник, замовлення повинно містити найменування товару, одиниці виміру, кількість товару, загальну суму товару, місце поставки товару. При цьому, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару була передбачена сторонами в додатку №2 до Договору №6-В-МИФ-17 від 09.02.2017. Також, скаржник жодних заперечень на замовлення на товар №1 від 15.03.2017 не надсилав, жодних обставин, які унеможливлювали б виконання умов Договору, в листі від 20.03.2017 №210/17 не зазначив.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку щодо відсутності порушень пункту 5.1., підпункту 5.4.3. пункту 5.4. Договору та необґрунтованості доводів скаржника про недотримання позивачем форми замовлення товару.

17. В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов'язку щодо мотивації прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішень, оскільки обґрунтування щодо відхилення доводів скаржника ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та демонструє справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі.

18. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судами першої та апеляційної інстанцій обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

19. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 9-10 мотивувальної частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками пунктів 15-18 мотивувальної частини цієї постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

20. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення судами першої та апеляційної інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача та залишення без змін рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

В. Судові витрати

21. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України в редакції з 15.12.2017, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантарекс" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2017 у справі №915/875/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк