ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" серпня 2018 р. Справа № 924/312/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м. Шепетівка

про стягнення 1 337 822,65 грн., з яких 1160633,75 грн. інфляційних втрат, 177188,90 грн. 3 % річних

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю

відповідача: ОСОБА_2- за довіреністю

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 1 337 822,65 грн., з яких 1160633,75 грн. інфляційних втрат, 177188,90 грн. 3 % річних.

Повноважний представник позивача в засіданні суду підтримав вимоги викладені у позові та наполягав на його задоволенні.

Повноважні представники відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов повідомили, що

02.12.2011 року між Шепетівською міською радою та ТОВ «ШЕПЕТІВКА ЕНЕРГОІНВЕСТ» укладено Концесійний договір, відповідно до умов якого за актами прийому-передачі з 01.05.2012 у концесію передано Цілісний майновий комплекс «Шепетівське підприємство теплових мереж». Також, до Відповідача по справі перейшли боргові зобов'язання та дебіторська заборгованість комунального підприємства на суму понад 17 млн. грн., у тому числі за укладеними між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та Шепетівським підприємством теплових мереж договорами про закупівлю природного газу.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 05.03.2013 року по справі № 19/5025/1429/12 було вирішено стягнути з ТОВ «ШЕПЕТІВКА ЕНЕРГОІНВЕСТ» 2 016 649,50 грн. основного боргу, 162 865,38 грн. пені; 73 430,26 інфляційних втрат; 129 597,96 грн. - 3% річних; 48 017,13 грн. судового збору за Договором про закупівлю природного газу № 06/10-1127-БО-34 від 14.10.2010 року.

Постановами ВП № 37721560 від 23.04.2013 р. та ВП № № 38464726 від 26.07.2013 р. накладено арешт на кошти та майно Відповідача.

Відповідач звертався на адресу Позивача з заявою про розстрочення, а також до господарського суду Хмельницької області з заявою про розстрочку виконання рішення по справі № 19/5025/1429/12, але ухвалою від 06.06.2013 р. в задоволенні заяви Відповідачу відмовлено.

На виконання пункту 3 «Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов'язки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., Відповідачем відкрито поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Відповідно кошти, що надходять на ці рахунки від всіх категорій споживачів, спрямовуються банківською установою самостійно на рахунки постачальника природного газу із спеціальними обов'язками - ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 10 «Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 р., на кошти, що розміщуються на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями суб'єктів ринку природного газу. На кошти, що обліковуються зазначеними рахунками, не накладається арешт, а операції за такими рахунками не підлягають зупиненню.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 07.06.2016 р. по справі № 924/942/15 було скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Хмельницькій області ВП № 50123764 від 18.04.2016 р., та знято арешт з поточних рахунків із спеціальним режимом використання відкритих в ПАТ «Державний ощадний банк України», а також з рахунку № 1585, з якого проводиться виплата заробітної плати працівникам підприємства, який відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

На сьогоднішній день, у всіх без виключення банківських установах, на всі інші рахунки Відповідача накладено арешт.

Лише у січні 2018 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» здійснив списання заборгованості Відповідачу з неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних у сумі 8 179 065,51 грн. за рішеннями господарського суду 2014-2015 рр.

Позивач не може добровільно виконати рішення господарського суду по справі № 19/5025/1429/12 через низку об'єктивних причин, таких як арешт рахунків підприємства, спрямування коштів за спожитий газ за договорами, укладеними з гарантованим постачальником - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а також заборгованості державного бюджету станом на 01.05.2018 р. з відшкодування підприємству пільг та субсидій на суму 10 623 283,33 грн.; заборгованості місцевого бюджету з різниці в тарифах на теплову енергію у сумі 19 261 445,10 грн.; заборгованості населення за спожиті послуги з теплопостачання та централізованого опалення у сумі 14 829 923,77 грн.. Крім того, для ведення господарської діяльності та підтримання сфери теплового господарства міста Шепетівки у робочому стані, підприємство протягом календарного року зобов'язане здійснювати закупівлю електричної енергії, води, а також хоча б у мінімально необхідних обсягах паливно-мастильні матеріали, матеріали для проведення аварійних та планових ремонтних робіт, також здійснюється оплата податків та виплату заробітної плати.

Крім того, у розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період квітень 2015 - березень 2018 р. індекс інфляції визначено Позивачем як сукупний індекс, без щомісячного зазначення індексів інфляції.

Ціна позову 1 337 822,65 грн. складає понад 50 відсотків основного боргу Відповідача.

Посилається на ст. 233 ГК України.

Крім того, відповідачем подано заяву (вх.№05-22/6152/18 від 31.07.2018р.) про застосування строку позовної давності в повному обсязі.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

14.10.2010 р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Шепетівським підприємством теплових мереж (покупець) укладено договір № 06/10-1127 БО-34 про закупівлю природного газу за державні кошти.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобовязується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору.

За умовами п. 1.2 договору постачальник передає покупцю в період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року природний газ в обсязі до 1609 тис. куб. м. в тому числі по місяцях: жовтень 154 тис. куб. м., листопад - 626 тис. куб. м., грудень - 829 тис. куб. м.

Обсяги закупівлі газу можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та рівня оплат (п.1.3 договору).

Згідно з п. 3.1. ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2 187,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 234,00 грн. та ПДВ - 20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 464,94 грн., крім того ПДВ - 20%. Всього з ПДВ 2 957,93 грн. Загальна вартість договору становить 4 759 309, 37 грн., у тому числі ПДВ - 793 218,23 грн.

Згідно п. 4.1. розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: перша оплата в розмірі 34 % від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 4.2. передбачено, що при невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 4.1 цього договору постачальник має право обмежити або припинити постачання газу покупцеві.

За наявності заборгованості за цим договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за спожитий газ, поставлений в минулі періоди за цим договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 6.1 покупець зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ, підписувати акт приймання-передачі покупцеві у відповідному місяці поставки, інші обов'язки покупця визначені у додатку №1 до договору.

Згідно з п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п. 7.3.1 у разі порушення покупцем умов п. 4.1 цього договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк позовної давності за цим договором та до вимог про стягнення неустойки встановлюється тривалістю у три роки. Неустойка нараховується за шість місяців, що передують моменту звернення з претензією або позовом.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Як вбачається з витягу з електронної бази Єдиного державного реєстру судових рішень, господарським судом Хмельницькоої області прийнято рішення від 05 березня 2013 року у справі № 19/5025/1429/12 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м. Шепетівка Хмельницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Шепетівське підприємство теплових мереж, м. Шепетівка про стягнення 2 400856, 53 грн., з яких 2 016649, 50 грн. - борг, 151 641, 31 грн. - пеня, 115039, 42 грн. - інфляційні нарахування, 117 526, 30 грн. - 3% річних задоволено.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Заявлені до стягнення суми річних та інфляційних нараховані позивачем у звязку з наявністю заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання договору № 06/10-1127 БО-34 від 14 жовтня 2010 року, копію якого подано до справи.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Наявність договірних зобовязань між сторонами за вищевказаним договором, порушення таких зобовязань відповідачем та виникнення в останнього, у звязку з цим, заборгованості (основної) у розмірі 2 016 649,50 грн. підтверджується рішенням суду від 05 березня 2013 року у справі №19/5025/1429/12.

У відповідності до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в рішенні зазначено, що наявність заборгованості ТОВ „Шепетівка Енергоінвест за поставлений газ, зокрема за договором № 06/10-1127-БО-34 від 14 жовтня 2010 року в сумі 2 016 649,50 грн. підтверджується матеріалами справи №19/5025/1429/12. Позов, в цій частині задоволено.

Відповідно до п. 2. 6. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 „Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Таким чином, наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 06/10-1127 БО-34 від 14 жовтня 2010 року є доведеним фактом, який приймається судом при вирішенні даної справи. Відсутність доказів погашення вказаної заборгованості станом на 31 березня 2018 року свідчить про її наявність, станом на час здійснення позивачем заявлених до стягнення нарахувань. Наявність же такої заборгованості, в силу ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування інфляційних та 3 % річних. Так, згідно вищевказаної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, судом враховується п. 5.1. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.13р. № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, де вказано, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Також судом відмічається, що нарахування річних та інфляційних з моменту виникнення прострочення та до моменту подання позову також є обґрунтованим, оскільки узгоджується з позицією ВГС України, викладеною у п. 7. 1. вищевказаної постанови Пленуму, де вказано, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. При цьому, судом відмічається відсутність доказів виконання рішення суду у справі № 19/5025/1429/12.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За таких обставин, наявність ст. 625 ЦК України, існування заборгованості за договором (в тому числі встановленої за рішенням суду) у період нарахування річних та інфляційних дає підстави позивачу до стягненн останніх, що в свою чергу свідчить про виникнення у відповідача обовязку (встановленого законом) щодо їх погашення.

До відповідача заявлено вимогу про стягнення 177188,90 грн. 3% річних за період з 27.04.2015 р. по 31.03.2018 р. та 1160633,75 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.04.2015р. по 31.03.2018р.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку 3% річних , суд доходить висновку, що вони здійсненні правомірно, в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги щодо стягнення 177188,90 грн. 3% річних та 1160633,75 грн. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає, що пунктом 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Індекс інфляції та 3% річних не підпадають під поняття штрафні санкції.

Щодо строку позовної давності сторони в договорі погодили п.9.3 строк позовної давності за цим договором встановлюється у три роки.

Також судом звертається увага на те, що доводи відповідача викладені у відзиві на позов, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки пунктом 9.3 договору сторони обумовили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором та до вимог про стягнення неустойки встановлюється тривалістю у три роки.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ст.261 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищезазначені обставини, несплату основного боргу на день ухвалення рішення та положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку із задоволенням позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м. Шепетівка про стягнення 1 337 822,65 грн., з яких 1160633,75 грн. інфляційних втрат, 177188,90 грн. 3 % річних задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Шепетівка Енергоінвест (Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Судилківська, 9, оф. 203, код 37587657) на користь "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Шолуденка,1, код 31301827) 177188,90 грн. (сто сімдесят сім тисяч сто вісімдесят вісім гривень 90 коп.) 3% річних, 1160633,75 грн. (один мільйон сто шістдесят тисяч шістсот тридцять три гривні 75 коп.) інфляційних нарахувань та 20067,35 грн. (двадцять тисяч шістдесят сім 35 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 03.08.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (04116, м.Київ, вул.Шолуденка,1),

3 - відповідачу (30400, м.Шепетівка, вул. Судилківська,9, оф.203).