ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Черкаси справа № 925/405/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача - Баришева І.Г. за посадою (директор), Мельникова Д.О. за довіреністю, відповідача - адвоката Іванова А.А., у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянув справу за позовом Державного підприємства «Спецагролізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Світ-Агро» про розірвання договору.,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 року позивач - Державне підприємство «Спецагролізинг» звернувся в господарський суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Світ-Агро» (далі - відповідач) у якому просив суд розірвати договір фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року, передбачених підпунктами 3.4.3., 3.4.5. пункту 3.4. розділу 3., пункту 8.1. розділу 8., пункту 14.5. розділу 14., а саме: відповідач порушує зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати лізингові платежі та інші витрати лізингодавця; порушує зобов'язання щоквартально інформувати лізингодавця про стан і місцезнаходження предмету лізингу шляхом направлення письмового звіту до 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом; в 10-денний строк з моменту отримання майна не застрахував його і не передав лізингодавцю страховий поліс; на вимогу лізингодавця не надає інформацію про фінансовий стан товариства. Зазначені порушення умов договору зі сторони відповідача є істотними, систематичними, тривалими, та відповідно до п. 3.1.7. розділу 3., підпунктів 16.3.1., 16.3.2., 16.3.7. пункту 16.3. розділу 16 договору, являються істотними і достатніми підставами для розірвання зазначеного договору.

Ухвалою суду від 27.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/405/18, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, зобов'язано позивача надати усі документи в обґрунтування позовних вимог, а відповідача - письмовий відзив на позовну заяву. Копії ухвал суду від 27.04.2018 направлені сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними позивачем у позовній заяві, їм вручені, що підтверджується повідомленнями відділень поштового зв'язку про вручення, які приєднані до матеріалів справи (а. с. 40, 90).

Відповідач в особі свого представника 14.06.2018 року подав письмовий відзив на позов (а.с. 40-42), в якому проти позову заперечував з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, а саме:

обґрунтовуючи позов, позивач стверджує про порушення відповідачем умов п.п. 16.3.1 договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року, укладеного сторонами, проте не зазначає, які саме умови договору порушує відповідач;

на виконання умов договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року та графіку сплати лізингових платежів, який є додатком № 2 до цього договору, відповідачем сплачено 401305,90 грн., графік платежів не порушувався, фінансової заборгованості не існує. Сплату лізингових платежів відповідачем в односторонньому порядку було зупинено з серпня 2015 по березень 2017 року у зв'язку з арештом майна, яке є об'єктом спірного договору, у межах кримінального провадження № 00000803;

на запит № 350 від 26.02.2018 відповідачем надана повна інформація і документи у відповіді № 18 від 19.03.2018, а страхування об'єкта лізингу відповідачем виявилось неможливим внаслідок невиконання своїх обов'язків позивачем щодо надання повного пакета документів, зокрема, технічного паспорта на комбайн. Крім того, як зазначає відповідач, умови договору лізингу, порушення яких позивачем визначено як підстави для розірвання договору, не є істотними і з цих причин не є достатніми для розірвання договору.

В судових засіданнях з розгляду даної справи позивач в особі своїх представників позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позовні вимоги задовольняє повністю з наступних підстав.

24.06.2015 року позивачем - Державним підприємством «Спецагролізинг», як лізингодавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальнністю «Новий Світ - Агро», як лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець зобов'язався передати лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, вказаний у додатку № 1 (специфікація предмета лізингу), а лізингоодержувач сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Сторонами були погоджені всі його істотні умови, зокрема, відповідно до:

п. 1.2. - оплата лізингових платежів проводиться лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця відповідно до графіку сплати лізингових платежів, який є невід'ємною частиною Договору (додаток №2, далі по тексту договору - графік);

п. 2.1. - строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) становить 60 (шістдесят) місяців з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (далі по тексту Договору - акт) при умові належної сплати лізингоодержувачем лізингових платежів за користування предметом лізингу відповідно до умов цього Договору;

п. 2.2. - в разі дострокового розірвання цього Договору або в разі закінчення строку користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю. При достроковому припиненні дії Договору сторони укладають акт повернення предмету лізингу. Порядок повернення предмету лізингу при достроковому припиненні дії Договору врегульований розділом 10 та іншими положеннями цього Договору;

п.п. 3.1.1.- 3.1.5., 3.1.7. п. 3.1 - лізингодавець має право: здійснювати контроль за умовами експлуатації, місцем знаходження та цільовим використанням предмета лізингу лізингоодержівачем, вимог інструкції виробника щодо експлуатації предметв лізингу, а також відповідно до законодавства України; вимагати повернення переданого в лізинг майна, якщо лізингоодержувач не сплатив частково або повністю лізингові платежі протягом більш ніж 30 (тридцять) календарних днів з дати встановленої графіком та інших витрат, сплата яких передбачена цим Договором; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок його дій або бездіяльності, в порядку, передбаченому чинним законодавством України; в односторонньому порядку відмовитися від Договору та вимагати повернення простроченої заборгованості та предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або у інший спосіб на розсуд лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив частково або в повному обсязі лізинговий платіж і прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) календарних днів після дати, встановленої графіком; здійснювати контроль за дотриманням лізингоодержувачем умов даного Договору; вимагати розірвання даного Договору та повернення предмету лізингу у випадках,коли будуть встановлені факти використання та/або утримання майна не у відповідності з умовами даного Договору та/або в інших випадках передбачених цим договором або законодавством;

п.п. 3.2.1. п. 3.2. - лізингодавець зобов'язаний передати предмет лізингу у власність лізингоодержівачу після закінчення строку лізингу за умови належного виконання лізингоодержувачем всіх умов договору;

п. 3.4. - лізингоодержувач зобов'язаний:

п.п. 3.4.2.- 3.4.5., 3.4.8., 3.4.11., 3.4.13., 3.4.15. п. 3.4. - належним чином користуватися предметом лізингу, утримувати його відповідно до погоджених сторонами умов Договору, згідно з якими він був переданий, сумлінно дотримуватися умов, норм і правил експлуатації, технічного обслуговування і ремонту встановлених законодавством і інструкціями виробника; своєчасно та в повному обсязі сплачувати інші витрати лізингодавця, передбачені цим Договором. Лізингоодержувач не має права в односторонньому порядку не зменшення сум чи затримку сплати лізингових платежів внаслідок будь-яких обставин; за повну або часткову несплату лізингових платежів протягом більш ніж 30 (тридцять) календарних днів після дати, встановленої графіком або порушення правил утримання чи використання предмета лізингу, за вимогою лізингодавця, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту направлення вимоги цінним листом, засобами поштового зв'язку, повернути за власний рахунок лізингодавцю предмет лізингу у визначене лізингодавцем місце разом з технічною і реєстраційною документацією в технічно справному та комплектному стані; щоквартально письмово інформувати лізингодавця про стан та місцезнаходження предмета лізингу шляхом направлення письмового звіту до 20 числа місяця наступного за звітним кварталом; забезпечувати збереження предмета лізингу та нести повну майнову відповідальність за його втрату, знищення або пошкодження; у разі дострокового розірвання цього договору та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, повернути предмет лізингу у придатному для подальшого використання стані з урахуванням нормального фізичного зносу; сплачувати лізингові платежі згідно графіку з урахуванням п. 10.9. Договору до моменту укладання Акту повернення майна; по закінченні строку дії Договору прийняти предмет лізингу від лізингодавця згідно розділу 17 цього Договору;

п.п. 4.1.1.-4.1.3. п. 4.1. - з моменту підписання акту лізингоодержувач за користування майном сплачує лізингодавцю згідно графіку та виставлених рахунків чергові лізингові платежі, що включають: винагорода (комісію) лізингодавцю за отримане у лізинг майно; платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості майна; інші витрати лізингодавця;

п. 4.2. - розмір лізингових платежів, їх складових частин: винагороду (комісію) лізингодавця, платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості майна, строки оплати, встановлюються графіком;

п. 4.3. - загальна вартість предмету лізингу на момент укладення договору складає 570324,00 грн. з урахуванням ПДВ;

п. 4.8. - лізингоодержувач зобов'язується здійснювати погашення заборгованості перед лізингодавцем у наступному порядку:

сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов'язків за даним Договором;

сплата суми заборгованості лізингоодержувача перед лізингодавцем за простроченими лізинговими платежами;

сплата поточних лізингових та інших платежів, передбачених цим договором;

п. 4.9. - лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за Договором у випадку перерви в експлуатації майна, незалежно від причин виникнення такої перерви;

п. 4.10. - лізингоодержувач не має права затримувати платежі за Договором, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження майна;

4.13. - датою виконання будь-якого платежу за договором вважається дата фактичного надходженя грошових коштів на рахунок лізингодавця. Лізингові платежі та інші витрати лізингодавця, передбачені цим договором, що підлягають відшкодуванню лізингоодержувачем, перераховані лізингоодержувачем несвоєчасно або не в повному обсязі, тягнуть за собою накладення штрафних санкцій, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити;

п.п. 5.3., 5.4. - приймання лізингоодержувачем майна в лізинг оформляється шляхом складання акту, який сторони зобов'язуються підписати в день фактичної передачі майна; з моменту передачі майна лізингоодержувач самостійно за власний рахунок виконує ремонт та технічне обслуговування майна, при цьому не порушуючи умови гарантії та відмовляється від будь-яких прямих і непрямих претензій до лізингодавця з приводу якості майна;

п. 8.1. - предмет лізингу та страхові ризики, пов'язані з експлуатацією предмета лізингу, підлягають обов'язковому страхуванню лізингоодержувачем за власний рахунок на строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання майна;

п.п. 10.1.1.- п.п. 10.1.2. п. 10.1. - лізингодавець має право вимагати термінового повернення майна, а в разі неповернення його в добровільному порядку, повернути предмет лізингу без згоди лізингоодержувача в таких випадках: лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в графіку; лізингоодержувач використовує майно не у відповідності до умов Договору або його призначення;

п. 10.2. - у випадку виникнення будь-якої з підстав передбачених в пунктах 10.1.1. - 10.2.2. даного Договору, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення про термінове повернення майна із зазначенням строку його передачі. Документом, що підтверджує факт прийняття лізингодавцем рішення про розірвання Договору, є лист-вимога лізингодавця. При цьому даний Договір вважається припиненим після підписання акту;

п. 10.3. - лізингоодержувач зобов'язаний протягом 7 робочих днів з моменту направлення листа-вимоги лізингодавцем цінним листом, засобами поштового зв'язку, усунути порушення, оплатити всі штрафні санкції, комісії, витрати, які виникли і стали підставою для направлення вищезазначеної вимоги;

п. 10.4. - лізингоодержувач зобов'язаний у вказаний лізингодавцем строк та за свій рахунок повернути лізингодавцю предмет лізингу у визначене лізингодавцем місце разом з технічною і реєстраційною документацією в технічно справному та комплектному стані;

п. 10.5. - у будь-якому разі при достроковому припиненні дії, відмови від Договору чи його розірванні, для встановлення вартості предмета лізингу на момент повернення лізингодавець проводить експертну оцінку предмета лізингу, залучаючи експерта та/або експертну установу на розсуд лізингодавця, за рахунок лізингоодержувача;

п.п. 11.1-11.7. - за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач сплачує лізингодавцю пеню; за порушення умов п. 6.3. договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф; з дня закінчення строків сплати, передбачених графіком, вважається, що лізингодавцем пред'явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу лізингодавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а лізингоотримувач зобов'язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів; за порушення умов розділу 8 цього договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф;

п. 14.2. - у разі дострокового розірвання (припинення дії) Договору, банкрутства лізингоодержувача, арешту чи конфіскації його майна, майно відокремлюється від загального майна і підлягає поверненню лізингодавцю, який розпоряджається майном на власний розсуд, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають;

п. 14.4. - сума заборгованості та штрафних санкцій повинна бути виплачена протягом 10 (десяти) робочих днів після пред'явлення лізингодавцем відповідної вимоги про сплату;

п. 14.5. - лізингоодержувач, на вимогу лізингодавця, надає лізингодавцю інформацію про свій фінансовий стан, на підставі чого лізингодавець визначає фінансовий стан та платоспроможність лізингоодержувача.

Розділом 12 договору сторони погодили обставини непереборної сили. Відповідно до п.п. 12.1., 12.2., 12.3. договору сторона, що не виконала або неналежним чином виконала свої зобов'язання за даним Договором, не відповідає перед іншою стороною, якщо доведе,що неналежне виконання зобов'язань виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставинах при конкретних умовах конкретного періоду часу, зокрема, мораторій органів влади та управління. Сторона, що потрапила під вплив обставин непереборної сили, зобов'язана письмово повідомити про це іншу сторону у визначений строк та надати підтверджуючі документи;

Розділом 16 договору сторони погодили умови щодо можливості та порядку розірвання договору. У п. 16.3. договору сторони погодили, що на вимогу лізингодавця цей договір може бути достроково розірваний у випадках, зокрема, коли: лізингоодержувач користується майном з порушенням умов Договору або призначення майна (п. п. 16.3.1.); якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в графіку сплати лізингових платежів та/або строків встановлених в п. 4.5 цього Договору (п.п. 16.3.2.); якщо інформація і документи, що подані чи мають бути подані лізингоодержувачем лізингодавцю згідно з/чи у зв'язку з виконанням цього Договору, надані лізингоодержувачем несвоєчасно, у неповному обсязі чи якщо інформація та документи чи їх частина виявилися недостовірними (п.п. 16.3.7.).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

До Договору сторонами погоджені додатки, які є його невід'ємними частинами, а саме:

Додаток № 1 - Специфікація №1, згідно з якою, лізингодавець передає, а лізингоотримувач приймає у користування на визначений Договором строк майно - комбайн зернозбиральний КЗС-812 СХ зав. № 239, рік випуску 2010 з жаткою та транспортним візком у кількості 1 шт. вартістю 570324 грн. з ПДВ;

Додаток № 2 - Графік сплати лізингових платежів, згідно якого лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингові платежі у період з 26.06.2015 року по 30.12.2019 року (а. с. 22, 24-25).

Із акта приймання - передачі майна до Договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року вбачається, що 24.06.2015 року позивач передав, а відповідач отримав у користування майно - комбайн зернозбиральний КЗС-812 СХ зав. № 239, рік випуску 2010 з жаткою та транспортним візком у кількості 1 шт. вартістю 570324 грн. з ПДВ. Акт підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками без застережень. З підписанням акта лізингоодержувач підтвердив, що перевірив якість, комплектність, справність та відповідність майна умовам договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року та підтвердив, що отримане майно відповідає всім встановленим специфікацією та договором вимогам (п. 2 акту). Відповідно до п. 4 акту, з моменту підписання цього акту зобов'язання лізингодавця з передачі майна лізингоодержувачу вважається належним чином виконаним, згідно умовам Договору (а.с. 23).

20.02.2017 року позивач направив відповідачу письмову Вимогу про сплату заборгованості за простроченими лізинговими платежами та сплату штрафних санкцій № 144, в якій вимагав сплатити наявну заборгованість за договором фінансового лізингу, строк сплати якої настав, сплатити штрафні санкції у сумі 866055 грн. 66 коп. та повідомив, що в разі невиконання цих вимог позивач змушений буде звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. До вимоги позивач додав акт звірки взаєморозрахунків по договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року та рахунок (а. с. 29-30).

05.05.2017 року відповідач направив позивачу Відповідь на вимогу про сплату заборгованості за простроченими лізинговими платежами та сплату штрафних санкцій № 144 від 20.02.2017 року у якій із наведеними позивачем розрахунками заборгованості не погодився, просив надати детальний розрахунок зарахування частини сплачених коштів у розмірі 225358,63 грн. (а. с. 31-32).

12.07.2017 року позивач направив відповідачу Повідомлення/Вимогу № 194, в якій у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року заявив про відмову від Договору в односторонньому порядку та вимагав повернути майно, яке є предметом Договору (а. с. 33). Зазначена Вимога отримана відповідачем 03.08.2017 року (а. с. 34), залишена без виконання і задоволення.

26.02.2018 року позивач направив відповідачу Письмовий запит № 350 та Лист-попередження № 349, в яких, згідно з п. 3.4. Договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року, зобов'язав відповідача надати відповідь на запитувану інформацію і попередив про наявність фактів порушення договору і про наслідки, передбачені Договором, які вживатиме в разі неприпинення цих порушень (а. с. 26-27).

19.03.2018 року за вих. № 18 відповідач направив позивачу лист-відповідь щодо виконання умов Договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року, у якому надав інформацію на запит позивача № 350 від 26.02.2018 року (а. с. 28).

Із приєднаних до справи разом з письмовим відзивом на позов відповідача платіжних доручень вбачається, що платіжними дорученнями № 1861 від 26.06.2015 на суму 28516,20 грн., № 1978 від 29.07.2015 - 24169,82 грн., № 5564 від 09.03.2017 - 86689,24 грн., № 5565 від 09.03.2017 - 9990,04 грн., № 5566 від 09.03.2017 - 108361,55 грн., № 5567 від 09.03.2017 - 20317,80 грн., № 311 від 26.07.2017 - 24652,25 грн., № 423 від 23.08.2017 - 24652,25 грн., № 606 від 26.09.2017 - 24652,25 грн., № 738 від 30.10.2017 - 24652,25 грн., № 880 від 28.11.2017 - 24652,25 грн. відповідачем сплачено на користь позивача кошти з призначенням платежу «відшкодування вартості об'єкту лізингу за договором фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року на загальну суму 401305,90 грн. (а. с. 71 - 81).

Отже, предметом спору у даній справі є вимога позивача до відповідача про розірвання укладеного ними Договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року з підстав істотного, систематичного, тривалого порушення відповідачем умов цього договору. Договір є укладеним, виконувався сторонами, вимоги позивача та заперечення відповідача ґрунтуються на правах і зобов'язаннях сторін цього договору.

Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, про найм (оренду) і лізинг, як окремий вид цього права - параграфами 1, 5, 6 глави 58 розділу ІІІ книги 5І ЦК України, ст. 292 параграфа 5 глави 30 розділу VІ ГК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Закону України «Про фінансовий лізинг», норми якого з урахуванням предмета спору є спеціальними.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. 7 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин. іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами; майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон пов'язує виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон України від 16.12.1997 № 723/97-ВР) фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частинами 1, 2 ст. 6 Закону України від 16.12.1997 № 723/97-ВР встановлено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 16 Закону України від 16.12.1997 № 723/97-ВР, лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно із п. 4 ч.1 ст. 10 Закону України від 16.12.1997 № 723/97-ВР, лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Статтею 188 ГК України визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів. Згідно з ч. 1 названої статті зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Поняття «істотності» порушення договору визначене нормою абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України, згідно з якою істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13). Зазначена правова позиція Верховного суду України доведена судам листом від 01.02.2014 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.», розділ «Спори щодо виконання зобов'язань».

З огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства і умови договору суд вважає, що при виконанні договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року, відповідачем допущені порушення умов договору, передбачених підпунктами 3.4.3., 3.4.5. пункту 3.4. розділу 3., пункту 8.1. розділу 8., пункту 14.5. розділу 14. Зазначені порушення умов договору зі сторони відповідача є істотними та відповідно до п. 3.1.7. розділу 3., підпунктів 16.3.1., 16.3.2., 16.3.7. пункту 16.3. розділу 16 договору, являються достатніми підставами для розірвання зазначеного договору, про що обґрунтовано зазначив позивач.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо розірвання укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року є обґрунтованими, доказаними, тому їх задовольняє повністю. Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір фінансового лізингу № 17/2015-ДФЛ від 24.06.2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Світ-Агро», ідентифікаційний код юридичної особи 33376208, місцезнаходження: 20383, Черкаська область, Уманський район, с. Городниця, вул. Радянська, буд. 2-А на користь, Державного підприємства «Спецагролізинг», ідентифікаційний код юридичної особи 37118591, місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Горького, 11 судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.08.2018 року.

Суддя В.М. Грачов