ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 925/1391/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"

на рішення Господарського суду Черкаської області

у складі судді Спаських Н.М.

від 08.02.2018

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Суліма В.В., Гаврилюка О.М., Коротун О.М.

від 17.04.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"

до Фізичної особи-підприємця Ніколенка Ігоря Олександровича

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

про стягнення 33367,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ніколенка Ігоря Олександровича, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" про стягнення 33367,48 грн за поставлений товар (медикаменти) на підставі договору поставки товару № 705 від 18.11.2014, укладеного між ТОВ "Фрам Ко" і Фізичною особою-підприємцем Ніколенко І.О.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за договором надання послуги факторингу №Ф030717/16 від 03.07.2017, укладеним з ТОВ "Фрам Ко", отримав право вимоги до Фізичної особи-підприємця Ніколенка Ігоря Олександровича за договором поставки №705 від 18.11.2014, на виконання якого ТОВ "Фрам Ко" було постановлено товар, який відповідачем не оплачено.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ніколенка Ігоря Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" - 1316,91 грн заборгованості за медикаменти по накладних № 63345 від 24.01.2017 року, №63344 від 24.01.2017 року та 19,75 грн на відшкодування сплаченого судового збору. В решті вимог у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі №925/1391/17 залишено без змін.

Приймаючи рішення місцевий та апеляційний господарські суди виходили з недоведеності належними та допустимими доказами факту прийняття товару за договором поставки повноважними особами відповідача та відповідно - наявності заборгованості, яку просить стягнути позивач.

04 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами двох інстанцій норм процесуального права, а саме ст.ст. 74 - 76 ГПК України в частині належної оцінки первинних документів, наданих на підтвердження факту поставки відповідачу товару за договором поставки, право вимоги за яким передано йому за договором надання послуг факторингу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі № 925/1391/17. Призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №925/1391/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Ніколенко Ігор Олександрович у відзиві на касаційну скаргу повністю погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та зазначає, що судами надано належну оцінку наданим позивачем копіям накладних, які не є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", тобто не фіксують здійснення господарської операції, і як наслідок не підтверджують заборгованість за договором поставки.

Третя особа - у наданих суду поясненнях підтримує касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації", просить скасувати оскаржувані рішення та постанову судів передніх інстанцій від 08.02.2018 та від 17.04.2018 відповідно, врахувавши обставини справи та норми матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.07.2018 року у зв'язку з відпусткою судді Мамалуя О.О. для розгляду справи №925/1391/17 визначено наступний склад колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

Колегія суддів, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України в редакції чинній з 15.12.2017 дійшла висновку про необхідність касаційного перегляду зазначеної справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.07.2017 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (Клієнт) укладено договір надання послуги факторингу №Ф 030717/16.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору Фактор зобов'язався передати третій особі грошові кошти в сумі 31699,11 грн за плату, а третя особа в свою чергу відступає Факторові своє право грошової вимоги за договором поставки товару № 705 від 18.11.2014 до відповідача.

З додатку №1 до договору факторингу вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фарм Ко" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" право вимоги до боржника - Фізичної особи - підприємця Ніколенко І.О. за договором поставки товару №705 від 18.11.2014 на суму 33367,48 грн.

Згідно додатку №2 до договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фарм Ко" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" документи, що підтверджують дійсність вимоги перед боржником - Фізичною особою - підприємцем Ніколенко І.О.: договір поставки № 705 від 18.11.2014, реєстр неоплачених накладних за період з 31.12.2016 по 14.02.2017, реєстр податкових накладних з 31.12.2016 по 14.02.2017, акт звірки взаємних рахунків з 31.12.2016 по 14.02.2017.

Отже, у зобов'язанні по договору поставки № 705 від 18.11.2014, укладеного між третьою особою та відповідачем відбулася заміна кредитора, що відповідає положенням ст. 512 Цивільного кодексу України.

Даною нормою визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514, 516 Цивільного кодексу).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки та норм чинного законодавства взяті на себе зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару не виконав в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 33367,48 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Ніколенко Ігорем Олександровичем (покупець) було укладено договір поставки товару №705 (далі - договір) відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше, а покупець зобов'язався приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) ціна товару встановлюється Сторонами в видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями, та складають невід'ємну частину цього договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією товару є товар, наведений в одній видатковій накладній

Згідно з п. 2.2. договору поставка товару здійснюється згідно замовлення Покупця. Постачальник зобов'язався розглянути Замовлення в 3-денний строк з моменту його отримання. На протязі цього строку, Постачальник повідомляє Покупця про повне чи часткове прийняття Замовлення, його обсяг виконання, строках, цінах та ін., або відмовляє в прийнятті Замовлення. Замовлення може подаватися телефоном , електронними засобами зв'язку.

Товари, що поставлені без письмового, факсового або електронного замовлення та прийняті Покупцем вважаються поставленими та сплачуються на умовах даного договору (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору отримання товару здійснюється уповноваженою особою Покупця. Повноваження особи на отримання товару підтверджуються довіреністю.

Згідно з п. 8.1. договору, даний договір набирає сили з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2014 року. Якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний календарний рік.

Строк оплати товару, сума кожної поставки, вказується у накладних (п. 4.1. договору). Кожна накладна містить умову про строк оплати товару 28 днів з моменту одержання товару.

Частинами першою та другою ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу та 193 Господарського кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

П. 2.4. договору передбачено, що отримання товару здійснюється уповноваженою особою Покупця. Повноваження особи на отримання товару підтверджуються довіреністю.

Згідно з п. 3.2 договору поставки приймання товару за кількістю та якістю здійснюється Покупцем відповідно до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості "№П-6 від 15.06.1965".

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факту отримання відповідачем товару на підставі товарно-транспортних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, за договором поставки, у зв'язку з чим у відповідача не виник обов'язок здійснити оплату товару.

Відповідно до визначень термінів, що міститься в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов'язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

При дослідженні наявних в матеріалах товарно-транспортних накладних, переданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" позивачу згідно з додатком №2 (Порядок відступлення вимоги), що є невід'ємною частиною договору факторингу, судами встановлено, що матеріально-відповідальними особами відповідача отримано товар за накладними №21967 та 26394, які відповідач оплатив та має їх примірники.

Крім того, серед накладних, які позивач додав до позовної заяви , наявні накладні №63345 від 24.01.2017 на суму 152,02 грн та № 63344 від 24.01.2017 на суму 1164,89 грн. із відтисками належних печаток відповідача, які СПД Ніколенко І.О. визнає. Встановивши відсутність в матеріалах справи доказів сплати боргу за цими накладними, суди дійшли правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 1316,91 грн (152,02 + 1164,89).

Дослідивши копії решти товарно-транспортних накладних, доданих до позовної заяви, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вони за формою не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не місять даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а тому не можуть бути належним доказом на підтвердження отримання товару відповідачем. Крім того суди вказали на відсутність довіреності, що підтверджує повноваження особи на отримання товару.

Судами встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів, а сторони не можуть вказати, кому належать підписи на спірних товарно-транспортних накладних, які не розшифровані зазначенням прізвища.

Водночас, повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

В судовому засіданні суд першої інстанції оглянувши оригінали накладних №№21967, 26394, 26393, та встановив відмінності у відтисках печатки Фізичної особи-підприємця Ніколенко І.О. на накладних, які мають позивач та відповідач.

При цьому, оглянувши зразки печаток відповідача, встановив відсутність серед них відтиску печатки із написом УКРАЇНА по зовнішньому ребру, Така печатка не проставлена й на договорі поставки № 705.

За відсутності належних та допустимих доказів відповідно до ст. 76-79 ГПК України, що печатка із написом УКРАЇНА по зовнішньому ребру дійсно належить відповідачу, суди не визнали накладні з вказаним відтиском печатки безспірним доказом отримання відповідачем товару за накладними.

Прийнявши до уваги наведені обставини та надавши оцінку доказам, які ці обставини підтверджують, суди попередніх інстанцій дійшли висновку , що надані позивачем до позовної заяви вищевказані документи не можна визнати первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки вони не фіксують реальність здійснення відповідачем та позивачем з самої господарської операції (поставки товару).

Врахувавши вищенаведені норми та встановивши підтвердження належними та допустимими доказами поставку товару відповідачу лише за накладними №63345 від 24.01.2017 на суму 152,02 грн та №63344 від 24.01.2017 на суму 1164,89 грн. за відсутності доказів сплати боргу за цими накладними, суди з додержанням норм матеріального і процесуального права дійшли правомірного висновку про задоволення позовних вимог частково в сумі 1316,91 грн. (152,02 + 1164,89) та відмовили в решті позовних вимог.

Відповідно до частини першої ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків рішення та постанови місцевого та апеляційного судів що оскаржуються, та не впливають на них. Посилання скаржника на неналежність окремих доказів, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов'язані із встановленням фактичних обставин справи, що виходить за межі компетенції касаційного суду згідно ст. 300 ГПК України та відхиляються Судом.

Суд відхиляє доводи скаржника, що неістотні недоліки в товарно-транспортних накладних, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, оскільки інших доказів на підтвердження достовірності здійснення господарських операцій за такими первинними документами матеріали справи не містять.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань(ст. 309 ГПК України).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення оскаржуваних рішення та постанови у справі №925/1391/17 без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №925/1391/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

Л. Стратієнко