ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 907/609/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін касаційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради

на рішення Господарського суду Закарпатської області

від 20.11.2017 року

та на постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 16.04.2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради

про стягнення 71883,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради про стягнення 71883,29 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" з січня 2016 року по грудень 2016 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах споживачам телекомунікаційних послуг на загальну суму 71444,39 грн, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету, однак відповідачем, як розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг на території м. Хуст Закарпатської області, всупереч вимог чинного законодавства не відшкодовано за рахунок державних субвенцій, понесені позивачем витрати на вищевказані послуги. Крім того, за відповідачем рахується заборгованість за вказані послуги за грудень 2015 року на суму 438,90 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 у справі №907/609/17 позов задоволено в повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" 71883,29 грн невідшкодованих коштів за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям громадян протягом грудня 2015 року та протягом 2016 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 залишено без змін.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивач - оператор телекомунікацій - зобов'язаний за змістом законодавчих приписів у сфері державних соціальних стандартів і гарантій, надавати окремим категоріям громадян пільги з послуг зв'язку, виконав свої зобов'язання, яким кореспондується обов'язок держави в особі її органів, яким є відповідач, відшкодувати такі пільги.

Поряд з цим, суд зазначив, що зобов'язання відповідача щодо відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, що проживають на території м. Хуст, виникли безпосередньо із закону, а відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

03 травня 2018 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради звернулось з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі №907/609/17 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що висновки судів щодо застосування до відносин між Управлінням та ПАТ "Укртелеком" ст. 617 Цивільного кодексу України є порушенням норм матеріального права.

Крім того вказував, що Законом України "Про Державний бюджет України за 2016 рік" не передбачені субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян. Судами не взято до уваги, що Управління соцзахисту є неприбутковою організацією, яка є виконавчим органом Хустської міської ради, тобто є виконавчим органом місцевого самоврядування.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради. Призначено до розгляду касаційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 та на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі №907/609/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Відмовлено Управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 у справі № 907/609/17.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" відзив на касаційну скаргу не надав.

Колегія суддів, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України в редакції чинній з 15.12.2017 дійшла висновку про необхідність касаційного перегляду зазначеної справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Господарськими судами встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", відокремленим підрозділом якого є Закарпатська філії "Укртелеком", є оператором з надання телекомунікаційних послуг споживачам. Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради є розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - громадян, що проживають на території м,Хуст.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" з січня 2016 року по грудень 2016 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають у м. Хуст, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про охорону дитинства", якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги), на загальну суму 71 444,39 грн. (за даними щомісячних розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг). Крім того, судом встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість за вказані послуги за грудень 2015 року на суму 438,90 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач листами від 28.01.2016, від 31.03.2016, від 14.06.2016, від 24.06.2016, від 29.08.2016, від 08.11.206 року звертався до відповідача з вимогою відшкодувати вартість наданих пільг.

Однак, відповідач не проводив звірки наданих позивачем списків, та розрахунків з позивачем за надані послуги пільговим категоріям населення не провів, посилаючись на відсутність субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, зокрема, з послуг зв'язку, відсутність договірних зобов'язань з наведених питань.

За даними наведених розрахунків та актів звіряння внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивач поніс витрати в сумі 71444,39 ,93 грн, а також 438,90 грн боргу за грудень 2015 року, які відповідач не відшкодував, що і стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів на пільгових умовах відповідно до пункту 19 частини 1 статті 12, пункту 10 частини 1 статті 13, пункту 18 частини 1 статті 14, пункту 20 частини 1 статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; пункту 11 статті 20, статті 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", частини 5 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункт 4 частини 3 статті 13 Закону України "Про охорону дитинства", пункту 6 частини 1 статті 6, частини 3 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до пункту 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 (далі - Правила), споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Закон України "Про телекомунікації" та Правила не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Вказані положення законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян. Визначеному законодавчо обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного Кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За змістом підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 Бюджетного Кодексу України до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного Кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509, частинами 3 та 4 статті 11 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є суб'єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Таким чином у ПАТ "Укртелеком" виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у Управління як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Отже, суди правильно вказали, що Управління праці та соцзахисту населення Хустської міської ради зобов'язано здійснити розрахунки з Публічним акціонерним товариством АТ "Укртелеком" щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та заборгованість за грудень 2015 року, а відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки в 2016 році не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Право Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не передбачав, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного вище Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Частиною 2 статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

За змістом статей 33, 34 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) сторони зобов'язані довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів бере до уваги, що Управління у цій справі не надало заперечень та доказів щодо необґрунтованості наведених Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" розрахунків, змісту складених позивачем реєстрів осіб, які мають право на пільги.

З огляду на викладене колегією суддів відхиляються твердження скаржника про відсутність його обов'язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, через те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" на відповідний рік не були передбачені кошти на ці видатки, оскільки певне право виникає у особи, а у держави - відповідне цьому праву фінансове зобов'язання, не із Закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правового акта, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постановах від 10.04.2018 у справі №927/291/17 та від 17.04.2018 у справі № 906/621/17.

Таким чином, врахувавши зазначені норми законодавства та встановлені попередніми судовими інстанціями обставини щодо наявності заборгованості відповідача по відшкодуванню вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям населення у сумі 71883,29 грн., колегія судів вважає обґрунтованими висновки судів про задоволення позову.

Доводи Управління праці та соцзахисту населення про існування іншого висновку (у справах Вищого господарського суду України №908/2682/13, №908/2966/13, №908/852/14, №918/1444/15, №910/22991/15, №908/2145/13) ніж викладеного в оскаржуваних рішенні та постанові, спростовуються рішеннями Великої Палати Верховного Суду та Європейського Суду, в яких зазначено, що "державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання зобов'язань за боргом, зокрема, визначеним судовим рішенням".

Доводи Управління соцзахисту, викладені в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки останні зводяться до переоцінки доказів, в той час як суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 року у справі № 907/609/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

Л. Стратієнко