ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018 справа № 905/2949/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:не з»явився
від відповідача:не з»явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ

на рішення господарського суду Донецької області
від22.03.2018 року (повний текст складено та підписано 27.03.2018р. у м. Харків)
у справі№905/2949/17 (суддя Ніколаєва Л. В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ
до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ, Донецька область
простягнення 1 012 735, 15 грн.
ВСТАНОВИВ:

18.12.2017 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення основного боргу у розмірі 720 834, 67 грн., пені в розмірі 125 938, 88 грн., 3% річних у розмірі 31 594,98 грн. та інфляційних втрат у розмірі 134 366, 42 грн., що загалом складає 1 012 735,15 грн. (а.с. 3-6).

В процесі розгляду справи, відповідач звернувся із заявою №15/1-285 від 31.01.2018р. про відстрочення виконання судового рішення на один рік та заявою №15/1-276 від 31.01.2018р. про зменшення розміру пені, компенсації інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 97-100).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.12.2017р. у даній справі визначено розгляд справи № 905/2949/17 за правилами загального позовного провадження (а.с.1).

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. у справі № 905/2949/17 позов задоволено частково (а.с. 145-148).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на користь Публічного акціонерного товариства НАК «Нафтогаз України» 720 834,67 грн. основний борг, 134 366, 62 грн. інфляційних витрат, 31 594,98 грн. 3% річних, а також судовий збір в розмірі 13 301,95 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Надано відповідачу відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. по справі №905/2949/17 строком на 6 (шість) місяців до 22.09.2018р.

Судове рішення обґрунтовано доведеністю позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 720 834, 67 грн.

Щодо позовних вимог в частині 3% річних у сумі 31 594,98 грн. та інфляційних втрат, в сумі 134 366, 62 грн., суд перевіривши надані розрахунки позивачем, дійшов висновку про те, що розрахунки є правильними та арифметично вірними.

У задоволені позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 125 938, 88 грн. в період з 25.02.2016р. по 25.04.2017р. за зобовязаннями січня 2016р.-вересня 2016р., судом відмовлено, оскільки враховуючи положення ст. ст. 1,2 Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» нарахування в цей період є безпідставним.

Заява відповідача щодо зменшення розміру пені залишена господарським судом без розгляду у звязку з висновками суду про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Заява відповідача щодо зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних до 1 тисячі гривень, судом залишена без задоволення через відсутність підстав.

Судом надано Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. по справі № 905/2949/17 строком на 6 (шість) місяців до 22.09.2018 року у відповідності до вимог ст. 331 ГПК України.

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права та при неповному зясуванні обставин справи.

Просив суд рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 125 938,88 грн., а також в частині надання відстрочки виконання рішення суду від 22.03.2018р. на 6 (шість) місяців скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути 125 938,88грн. неустойки та відмовити у наданні відстрочки виконання судового рішення на шість місяців (а.с. 156-165).

Скаржник зазначає про невірне застосування судом першої інстанції норм Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси через безпідставне наділення позивача статусом енергопостачальної компанії, що не відповідає ліцензованій діяльності та статуту підприємства, яке здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених договорів.

Також апелянт вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Стосовно надання судом відстрочки виконання рішення суду на шість місяців, апелянт зазначає про те, що судом при задоволенні вказаного клопотання неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а також не надано доказів тих виключних обставин, на які посилається відповідач.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.06.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі № 905/2949/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ та зобовязано відповідача до 20.06.2018р. включно надати суду відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2018р. по справі №905/2949/17 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 02.08.2018р. о 11:15 год.

На адресу Донецького апеляційного господарського надійшов від відповідача відзив від 12.06.2018р. №15/1-1616, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, який судом апеляційної інстанції розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи (а.с. 185-188).

Апелянт у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді першої інстанції не скористався.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись вказаною нормою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснено не було, складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є юридичною особою (ідентифікаційний код 20077720), що підтверджується Статутом (а.с. 39-43).

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз є юридичною особою (ідентифікаційний код 03361075), що підтверджується витягом з ЄДР (а.с.122-124).

30.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-111-РО, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору (п. 1.1. договору). (а.с. 16-20).

Відповідно до умов п. 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (далі - споживачі покупця).

Відповідно до умов п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 27.02.2017р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. газ в обсязі 269, 254 тис. куб. м., у т.ч.: у січні 2016р. 102,490 тис. куб. м., у лютому 2016р. 71, 160 тис. куб. м., у березні 2016р. 57, 131 тис. куб. м., у квітні 2016р. 19,621 тис. куб. м., у травні 2016р. 5, 092 тис. куб. м., у червні 2016р. 3, 291 тис. куб. м., у липні 2016р. 3,299 тис. куб. м., у серпні 2016р. 3,193 тис. куб. м., у вересні 2016р. 3,977 тис. куб. м.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу. (п.п.2.1.1 договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі не підписання продавцем акту приймання-передачі газу, продавець письмово повідомляє покупця про причини не підписання акту. У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає покупцю акти приймання-передавання природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку покупця вважаються односторонньою відмовою покупця від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому, покупець не має право заперечувати проти не поставки продавцем природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період. (п. 3.2 договору, п. 3.4 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2016р.)

Розділом 5 сторони погодили ціну газу.

За змістом п. п. 5.2, 5.3 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками становить 2 212,70 грн., крім того ПДВ 20% - 2 655,24 грн. за 1 000 куб. м. У разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обовязковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору.

Сторонами неодноразово вносились зміни в п.п. 5.2, 5.4 договору, про що укладалися відповідні додаткові угоди, згідно з якими ціна за 1000 куб. м. природного газу становила: з 01.04.2016р. до 30.04.2016р. (включно) 2 655, 24 грн. з ПДВ (додаткова угода №1 від 31.03.2016р.); з 01.05.2016р. 2 968,24 грн. з ПДВ(додаткова угода №2 від 30.04.2016р., додаткова угода №3 від 31.05.2016р.).

Згідно з умовами п. 5.4. договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 27.02.2017р.) загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу і становить 720 834,67 грн. з ПДВ.

Розділом 6 сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків.

Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2016р.).

У пункті 6.4 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.09.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 30.04.2016р.).

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу, зокрема, за січень-вересень 2016р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

- у січні 2016р. 102,490 тис.куб.м. на суму 272 135,54 грн.;

- у лютому 2016р. 71,160 тис.куб.м. на суму 188 946,88 грн.;

- у березні 2016р. 57,131 тис.куб.м. на суму 151 696,51 грн.;

- у квітні 2016р. 19,621 тис.куб.м. на суму 52 098,47 грн.;

- у травні 2016р. 5, 092 тис.куб.м. на суму 15 114,28 грн.;

- у червні 2016р. 3,291 тис.куб.м. на суму 9 768,48 грн.;

- у липні 2016р. 3,299 тис.куб.м. на суму 9 792,23 грн.;

- у серпні 2016р. 3,193 тис.куб.м. на суму 9 477,59 грн.;

- у вересні 2016р. 3, 977 тис.куб.м. на суму 11 804,69 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за січень-вересень 2016р. у загальному обсязі 269, 254 тис.куб.м. на суму 720 834,67 грн.

В матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків за період з 01.01.2016р. по 31.09.2017р. на суму 720 834,67 грн., з якого вбачається наявна заборгованість (а.с. 121).

Оскільки відповідачем не було своєчасно та у повному обсязі виконано зобовязання зі сплати поставленого газу, це і стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Договір купівлі-продажу природного газу №16-111-РО від 30.12.2015р., що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спірним в даній справі є період з січня 2016р. по вересень 2016р.

Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2016р.).Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2016р. 25.02.2016р.;

за лютий 2016р. 25.03.2016р.;

за березень 2016р. 25.04.2016р.;

за квітень 2016р. 25.05.2016р.;

за травень 2016р. 25.06.2016р.;

за червень 2016р. 25.07.2016р.;

за липень 2016р. 25.08.2016р.;

за серпень 2016р. 25.09.2016р.;

за вересень 2016р. 25.10.2016р.

За визначеннями п.3.1 договору, підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про невиконання відповідачем всупереч вимог статей 525 та 526 Цивільного кодексу України грошового зобовязання з оплати вартості спожитого природного газу у січні 2016 року у сумі 272 135,54 грн., лютому 2016 року у сумі 188 946,88 грн., у березні 2016 року у сумі 151 696,51 грн., у квітні 2016 року у сумі 52 098,47 грн., у травні 2016 року у сумі 15 114,28 грн., у червні 2016 у сумі 9 768,48 грн., у липні 2016 року у сумі 9 792,23 грн., у серпні 2016 року у сумі 9 477,59 грн., у вересні 2016 року у сумі 11 804,69 грн., загалом у розмірі 720 834,67 грн. у встановлені договором строки.

За приписами ст.625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобовязання тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення основного зобовязання у загальній сумі 134 366,62 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням січня 2016р. на суму 56 969,43 грн. за період березень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням лютого 2016р. на суму 37 292,15 грн. за період квітень 2016р.-липень 2017р., за зобовязанням березня 2016р. на суму 23 797,80 грн. за період травень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням квітня 2016р. на суму 8 112,88 грн. за період червень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням травня 2016р. на суму 2 388,63 грн. за період липень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням червня 2016р. на суму 1 555,12 грн. за період серпень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням липня 2016р. на суму 1 593,05 грн. за період вересень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням серпня 2016р. на суму 1 347,02 грн. за період жовтень 2016р.-липень 2017р.; за зобовязанням вересня 2016р. на суму 1 310,54 грн. за період листопад 2016р.-липень 2017р.).

Згідно ч.2 п.3.1 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду та вважає його таким, що перерахунок відповідає періоду та базі нарахування:

- за зобовязаннями січня 2016р. на суму 56 969,43 грн. за період 03.2016р.-07.2017р.;

- за зобовязанням лютого 2016р. на суму 37 292,15 грн. за період 04.2016р.-07.2017р.

- за зобовязанням березня 2016р. на суму 23 797,80 грн. за період 05.2016р.-07.2017р.;

- за зобовязанням квітня 2016р. на суму 8 112,88 грн. за період 06.2016р.-07.2017р.;

- за зобовязанням травня 2016р. на суму 2 388,63 грн. за період 07.2016р.- 07.2017р.;

- за зобовязанням червня 2016р. на суму 1 555,12 грн. за період 08.2016р.- 07.2017р.;

- за зобовязанням липня 2016р. на суму 1 593,05 грн. за період 09.2016р.- 07.2017р.;

- за зобовязанням серпня 2016р. на суму 1 347,02 грн. за період 10.2016р.- 07.2017р.;

- за зобовязанням вересня 2016р. на суму 1 310,54 грн. за період 11.2016р.- 07.2017р.

Отже, до стягнення сума складає 134 366,62 грн.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 387661,73 грн.;

- за зобовязанням січня 2016р. на суму 12 842,20 грн. з 25.02.2016р. по 21.09.2017р.;

- за зобовязанням лютого 2016р. на суму 8 467,35 грн. з 25.03.2016р. по 21.09.2017р.;

- за зобовязанням березня 2016р. на суму 6 400,15 грн. з 26.04.2016р. по 21.09.2017р.

- за зобовязанням квітня 2016р. на суму 2 069,95 грн. з 29.07.2016р. по 21.09.2017р.

за зобовязанням травня 2016р. на суму 559,63 грн. з 28.06.2016р. по 21.09.2017р.

за зобовязанням червня 2016р. на суму 339,27 грн. з 26.2015р. по 21.09.2017р.

за зобовязанням липня 2016р. на суму 315,22 грн. з 26.08.2016р. по 21.09.2017р.

за зобовязанням серпня 2016р. на суму 280,23 грн. з 27.09.2016р. по 21.09.2017р.

за зобовязанням вересня 2016р. на суму 320,98 грн. з 26.10.2016р. по 21.09.2017р.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про дійсний розмір цих вимог в сумі 31 594,98 грн., відповідає обставинам справи, а відтак заявлені 3% річних у сумі 31 594,98 грн. задоволені судом правильно.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також позивачем була заявлена пеня в розмірі 125 938,88 грн.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом неправомірно відмовлено в стягненні пені, оскільки судом безпідставно наділено позивача статусом «енергопостачальної компанії».

Судом першої інстанції в своєму рішенні було відмовлено у задоволенні пені, яка була заявлена позивачем у розмірі 125 938, 88 грн. за період з 25.02.2016р.-25.04.2017р., у звязку з набранням чинності з 07.02.2015 року Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають та території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13.01.2015р. № 85-III, яким встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за договором припиняється з 07.02.2015р.

Згідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач здійснює такі види діяльності, в тому числі, розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи; торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с. 54-63).

Відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Серії АЕ №299065 від 26.06.2015р. вбачається, що відповідач здійснює постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом (а.с. 87).

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Краматорськ Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р.

Крім того, проведення антитерористичної операції у м. Краматорськ є загальновідомим фактом, який на підставі статті 74 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.

Стосовно доводів скаржника про безпідставне застосування місцевим судом до спірних правовідносин положень ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 п.2 ст.1 Про визначення гарантованих постачальників природного газу "гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річних обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

У п. 5 Статуту ПАТ НАК Нафтогаз України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 названого Статуту).

Законом України Про енергозбереження встановлено, що "енергозбереження"- діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу і дія Закону України від 13.01.2015р. № 85-III розповсюджується на нього у повному обсязі.

Таким чином, висновок суду про те, що ПАТ НАК Нафтогаз України є енергопостачальною компанією, є правомірним.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 17.05.2016р. по справі №905/3184/15.

Враховуючи викладене, доводи апелянта з цього приводу судом апеляційної інстанції відхиляються.

Також, судом апеляційної інстанції не приймаються ствердження апелянта щодо безпідставності задоволеного судом першої інстанції клопотання щодо надання відстрочки виконання судового рішення з наступного.

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні ч.3 ст.331 ГПК України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із завданням значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Судом при вирішенні питання щодо надання відстрочення виконання судового рішення були дотримані норми ч. 5 ст. 331 ГПК України з урахуванням винятковості обставин та їх об»єктивного впливу на його виконання.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді примусового стягнення 3% річних та інфляційних витрат може привести до банкрутства підприємства відповідача і поставити під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізацій газу установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 року у справі №905/2949/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 року у справі №905/2949/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Донецький апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови буде складено та підписано 02 серпня 2018р.

Головуючий О. О. Радіонова

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надр.: 1 позивачу, 1 відповідачу, 1 у справу, 1 ГСДО