ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1234/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Завод ім.В.О.Малишева", м.Харків
до Акціонерного товариства "Харківобленерго", м.Харків
про стягнення 271 090,74грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №233-16 від 26.12.2017

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №02-16/7899 від 29.12.2017

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерної компанії "Харківобленерго" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 271090,74грн., з яких: 209193,75грн. заборгованості з оплати за використання електричних мереж, 8166,14грн. 3% річних, 32997,91грн. інфляційного збільшення заборгованості, 20732,94грн. штрафу.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором №827дп/6/31/12 про спільне використання технологічних електричних мереж від 31.12.2009 щодо оплати за використання електричних мереж за період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року.

30 травня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити, при цьому зазначає, що несвоєчасні розрахунки АК "Харківобленерго" за договором про спільне використання технологічних мереж сталися не з вини енергокомпанії, а були викликані відсутністю належної та своєчасної оплати від споживачів електроенергії. Окремо відповідач зазначив, що заперечує проти нарахування позивачем штрафу згідно зі ч.2 ст. 231 ГК України у сумі 20732,94грн. через те, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (аналогічна правова позиція викладена у постановах ВСУ від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-1гс14). Також повідомив, що ним здійснено часткову оплату заявленої в позовній заяві заборгованості, на доказ чого надав платіжні доручення №8929 від 08.05.2018, №9529 від 16.05.2018, №9835 від 23.05.2018.

05 червня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він не погодився з позицією відповідача, посилаючись на те, що наявність заборгованості інших контрагентів перед відповідачем за спожиту ними електроенергію не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання перед позивачем у розумінні ч.2 ст.218 ГК України, а також ст. 617 ЦК України. Повідомив, що аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11.05.2018 по справі №906/575/17.

06 червня 2018 року від позивача надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору, яка в подальшому була задоволена судом згідно ухвали від 18.07.2018.

У підготовчому засіданні 06.06.2018 оголошено перерву та призначено наступне підготовче засідання на 03.07.2018.

12 червня 2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач повторно наголосив про відсутність у нього можливості розрахуватися за Договором через неналежну оплати електроенергії споживачами, а також на тому, що нарахування штрафу суперечить вимогам статті 231 ГК України. Також, надав платіжне доручення №10957 від 30.05.2018 про часткову оплату заборгованості.

02 липня 2018 року відповідач надав заяву, в якій повідомив суд про зміну назви Акціонерної компанії "Харківобленерго" на Акціонерне товариство "Харківобленерго".

Вказане повідомлення прийнято судом.

03 липня 2018 року від відповідача надійшов лист, в якому він повідомив суд, що в ході розгляду справи, а саме протягом червня 2018 року було здійснено часткову оплату заявленої в позовній заяві заборгованості, на доказ чого він надав платіжні доручення №9 від 13.06.2018, №12482 від 20.06.2018, №13765 від 27.06.2018.

Також 03 липня 2018 року відповідачем подане клопотання про відстрочення виконання рішення, яке мотивоване тяжким фінансовим станом підприємства через велику заборгованістю споживачів перед АТ "Харківобленерго". Через це відповідач несвоєчасно розраховується з бюджетом та накопичує податковий борг, який на 16.02.2018 складає 267,5млн.грн. Через перераховані вище причини, відповідач просив суд відстрочити виконання рішення по справі до 31.12.2018.

У підготовчому засіданні 03.07.2018 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 18.07.2018.

17 липня 2018 року від позивача надійшло клопотання про зміну найменування відповідача з Акціонерної компанії "Харківобленерго" на Акціонерне товариство "Харківобленерго".

Дане клопотання задоволено судом, у зв'язку з чим відповідачем у справі слід вважати Акціонерне товариство "Харківобленерго".

18 липня 2018 року від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, в якій він повідомив суд, що після звернення позивача до суду з позовною заявою по даній справі відповідачем повністю сплачено заборгованість з оплати за використання електричних мереж за Договором, а також просив долучити до матеріалів справи відповідні копії банківських виписок.

Від відповідача 18.07.2018 надійшла заява, в якій він повідомив, що ним було додатково здійснено оплату заборгованості, на доказ чого він надав платіжні доручення №13903 від 04.07.2018, №13902 від 04.07.2018, №13765 від 27.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

31 грудня 2009 року між позивачем, як власником мереж, та відповідачем, як користувачем, укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №827дп/6/31/12 (надалі - Договір), за умовами якого власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Згідно з пунктом 2.4 Договору власник мереж зобов'язаний щомісяця до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом надавати користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, два примірники "Акта про обсяги переданої електричної енергії" та два примірники "Акта прийому-здачі виконаних робіт", оформлених з боку власника мереж.

Відповідно до пункту 3.1 власник мереж має право на отримання від користувача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 N691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за N 732/15423.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що користувач зобов'язується здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється з додатком "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Згідно пункту 7.1 Договору розрахунковим вважається період з 1 числа розрахункового місяця до такого самого числа наступного місяця. Пунктом 7.3 передбачено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі виконаних робіт" у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Згідно пункту 10.4 Договору цей Договір укладається на строк до 31.12.2010р. набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд.

В матеріалах справи відсутні відповідні заяви сторін про відмову від Договору, а тому його слід вважати продовженим.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується рахунками та двосторонніми актами приймання-передачі виконаних робіт за період жовтень 2016 року - грудень 2017 року.

Відповідач свої зобов'язання виконав неналежним чином та з порушенням строків, визначених Договором, у зв'язку з чим у нього станом на 07.05.2018 виникла заборгованість в розмірі 209193,69грн.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач 10.05.2018 звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 209193,75грн. заборгованості з оплати за використання електричних мереж, 8166,14грн. 3% річних, 32997,91грн. інфляційного збільшення заборгованості, 20732,94грн. штрафу.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідач 08.05.2018, тобто до моменту подання позову сплатив 21166,87грн., що підтверджується платіжним дорученням №8929 від 08.05.2018.

Також після подання позовної заяви, відповідач сплатив решту заборгованості в сумі 188026,82грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9529 від 16.05.2018 на суму 22916,70грн., №9835 від 23.05.2018 на суму 26184,24грн., №10957 від 30.05.2018 на суму 25931,42грн., №9 від 13.06.2018 на суму 27747,25грн., №12482 від 20.06.2018 на суму 24605,78грн., №13765 від 27.06.2018 на суму 21696,01грн., №13902 від 04.07.2018 на суму 20005,10грн., №13903 від 04.07.2018 на суму 18940,32грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент подачі позову, сума заборгованості відповідача була 188026,82грн., оскільки відповідач сплатив 21166,87грн. до подачі позову згідно платіжного доручення №8929 від 08.05.2018. Однак даний платіж не був врахований позивачем.

Відповідач здійснив повне погашення заборгованості в розмірі 188026,82грн. лише після звернення позивача з позовом.

Таким чином на даний час предмет спору в частині вимог про стягнення заборгованості з оплати за використання електричних мереж відсутній.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне закрити провадження в частині вимог про стягнення 188026,82грн. заборгованості з оплати за використання електричних мереж.

Інша частина вимог про стягнення 21166,93грн. заборгованості з оплати за використання електричних мереж заявлена позивачем необґрунтовано, оскільки 21166,87грн. було сплачено до подачі позову, а інша сума в розмірі 0,06грн. нарахована позивачем безпідставно, оскільки не підтверджується підписаними обома сторонами актами прийому-здачі виконаних робіт за спірний період.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм, позивач здійснив нарахування відповідачу 32997,91грн. інфляційного збільшення заборгованості за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року, 8166,14грн. 3% річних за період з жовтня 2016р. по 30.04.2018, 20732,94грн. штрафу на підставі статті 231 ГК України.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних, суд визнав їх таким, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення штрафу, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-1гс14.

З огляду на вищевикладене, у стягненні штрафу слід відмовити, оскільки у відповідача існували саме грошові зобов'язання перед позивачем.

Щодо клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

При цьому, частинами 3-5 статті 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розглянувши надані відповідачем докази, суд вважає, що АТ "Харківобленерго" не підтверджено належними доказами наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, з огляду на загальну суму грошових коштів, що підлягають до стягнення у даній справі.

Суд також враховує, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, який протягом тривалого часу ухилявся від виконання своїх зобов'язань, але після подання позову здійснив повне погашення основної заборгованості.

Крім того, відповідачем не наведено конкретних обставин, з настанням яких, він зможе виконати судове рішення саме в строк до 31.12.2018.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час підстави для відстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому дане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про стягнення суми судового збору, суд виходить з наступного.

Частиною 9 статті 129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне покласти судовий збір на відповідача, виходячи з суми позовних вимог, обґрунтовано заявлених позивачем, а саме: суми основного боргу, який погашений відповідачем лише під час розгляду справи, суми 3% річних та суми інфляційного збільшення заборгованості. Отже, на відповідача покладається судовий збір у сумі 3437,86грн. ((188026,82грн. + 8166,14грн. + 32997,91грн.) * 1,5% = 3437,86грн.)

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м.Харків, вул.Плеханівська, буд.149, код 00131954) на користь Державного підприємства "Завод ім.В.О.Малишева" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, буд.126, код 14315629) 8 166,14грн. 3% річних, 32 997,91грн. інфляційного збільшення заборгованості, а також 3 437,86грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 188026,82грн. заборгованості з оплати за використання електричних мереж.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_3