ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1725/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант", м. Харків
про стягнення 10 482,84 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 довіреність №07-05/1 від 07.05.2018;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" матеріальні збитки в розмірі 10 146,56 грн., 3% річних в розмірі 41,70 грн. та інфляційні втрати в розмірі 294,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору страхування транспортного засобу, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) та пошкодження автомобіля НОМЕР_1, виплачено страхове відшкодування, тому позивачем відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "MERCEDES-BENZ 208D", д/н 37153ММ, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК№ 7075186.

Суму понесених витрат на оплату судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 відкрито провадження у справі № 922/1725/18; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 17 липня 2018 року.

В судовому засіданні 17.07.2018 суд оголосив про перерву в судовому засіданні до 14:30 год. 02 серпня 2018 року. Вказану ухвалу занесено до протоколу судового засідання від 17.07.2018.

01 серпня 2018 року до суду надійшов відзив АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" на позовну заяву (вх. № 22282), в якому відповідач зазначив, що 12.09.2017 АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" була направлена заява на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу MERCEDES BENZ 170, реєстраційний номер НОМЕР_2 з метою визначення вартості відновлювального ремонту. За результатами проведення дослідження було складено звіт №1051/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 29 вересня 2017 року, згідно з яким розмір матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому, дорівнює 8 229,74 грн. Відповідно, сума страхового відшкодування повинна бути розрахована на підставі висновків звіту і зменшена на розмір франшизи (8 229,74 грн. - 500,00 грн. = 7 729,74 грн.) за Договором обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів АК№ 7075186, за яким були застраховані майнові інтереси, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу MERCEDES-BENZ 208 D, реєстраційний номер 37153ММ.

На підставі страхового акту № 303/2018-го від 16 липня 2018 року ця сума (страхове відшкодування в розмірі 7 729,74 грн.) була перерахована АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" на рахунок позивча, що підтверджується платіжним дорученням: № 1320 від 17.07.2018.

Відповідач також вказує, що доводи позивача про те, що за його розрахунками сума компенсації є більшою, ніж була визначена відповідачем не повинні прийматися судом до уваги, оскільки Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" саме на АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" покладається обовязок визначити розмір спричиненої шкоди. Крім того, наявність факту суброгації за твердженням відповідача, не надає ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" права відступати від процедури оцінки шкоди і визначення розміру страхового відшкодування, які встановлені Законом саме для цілей здійснення страхових виплат за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

В судовому засіданні 02.08.2018 представник відповідача заявив усне клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву.

Усне клопотання відповідача щодо поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву було задоволено судом; поновлено відповідачу строк на подання відзиву, наданий відповідачем відзив досліджено та долучено судом до матеріалів справи, про що судом оголошено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання 02.08.2018.

Представник позивача в судове засідання 02.08.2018 не з`явився.

Разом з тим, 02 серпня 2018 року до суду надійшла заява ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (вх. № 1744), в якій позивач підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу без участі його представника.

Також позивач надав до суду клопотання, в якому зазначив, що частина із заявленої до стягнення суми відшкодування (у розмірі 7 729,74 грн.) сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду - 17.07.2018 (призначення платежу: Страх.відш. Стр.Акт № 303/2018-(Р)ГО від 16.07.18 Дог№ АК/70 75186 від 26.07.17.Без ГІДВ Призначення: регресний платіж за полісом №АК/7075186 згідно претензії №ЕЛ_4), а відтак провадження у справі в частині стягнення з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" 7 729,74 грн. підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмету спору, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні 02.08.2018, проти позову заперечував, просив суд в його задоволенні відмовити з підставою викладених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи, що неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи, визначені ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник) укладено заяву-приєднання (акцепт) № 154084а7на від 27 квітня 2017 року до договору добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) "Прямий захист" ОСОБА_3 № 124, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземного транспортного засобу "Mercedes-Benz 170", номер кузову WDD2452321J104493, д/н НОМЕР_2.

12 вересня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "Mercedes-Benz 170", номер кузову WDD2452321J104493, д/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 та "MERCEDES-BENZ 208D", д/н 37153ММ, номер кузову WDВ6013671Р313258, яким керував ОСОБА_3, цивільно - правова відповідальність якого застрахована в АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" згідно Договору обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників транспортних засобів АК№ 7075186 від 26.07.2017.

Учасники вказаної дорожньо-транспортної пригоди склали повідомлення про ДТП (європротокол), згідно з яким дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_3 - водія автомобіля "MERCEDES-BENZ 208D", д/н 37153ММ (том 1, арк.с. 27).

В результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у AT "Страхова компанія "АХА Страхування" транспортний засіб "Mercedes-Benz 170", д/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку - фактури № СФ-0000456 від 14.09.2017, виставленого ФОП ОСОБА_4, становить 10 646,56 грн.

За страховим випадком (ДТП) Позивачем складену страховий акт по договору страхування: № АХА2230613 від 19.09.2017 на суму 10 646,56 грн. згідно рахунку - фактури № СФ-0000456 від 14.09.2017 ФОП ОСОБА_4 та було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 10 646,56 грн., виплата якої підтверджується платіжними дорученням № 372 496 від 20.09.2017.

Крім того, на підтвердження вартості запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, а також вартості ремонтних робіт, згідно рахунку СТО, позивач звернувся до експерта ОСОБА_5 для проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля "Mercedes-Benz 170", номер кузову WDD2452321J104493, д/н НОМЕР_2, та згідно висновку № 437 від 11.11.2017 вартість відновлюваного ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 10 961,67 грн.

Відповідно до лімітів полісу АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" № АК/7075186 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 100 000, 00 грн., розмір франшизи становить 500,00 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач зазначає, що до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 10 146,56 грн. (10 646,56 грн. - 500,00 грн. франшизи).

Задля врегулювання спору в досудовому порядку ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" було направлено відповідачу ОСОБА_6 вих. № ЕЛ_4696 від 23.01.2017, яку отримано АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" 30.01.2018, що підтверджується фіскальним чеком та описом цінного листа за № 030 і рекомендованим повідомлення про вручення № 990. Однак, на час зврнення позивача до суду із даною позовною заявою, страхове відшкодування на користь позивача відповідачем сплачено не було.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією.

Грошові кошти в розмірі 10 646,56 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 372 496 від 20.09.2017. Отже, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, саме в межах суми 10 646,56 грн.

З матеріалів справи вбачається, що приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант", оскільки за договором страхування відповідальності (ОСОБА_7 України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

При цьому суд не приймає заперечення АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" щодо зменшення суми страхового відшкодування, оскільки вона повинна бути розрахована на підставі висновків звіту №1051/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 29 вересня 2017 року, наданого відповідачем, виходячи з такого.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 19 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 року зі справи № 910/3650/16 та зі справи № 910/32969/15).

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

За наведених обставин у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000,00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та без врахування, у даному випадку, податку на додану вартість, як і було розраховано позивачем у страховому акті № АХА2230613 від 19 вересня 2017 року.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що ремонтна калькуляція № 1.003.17.0 від 19.09.2017, страховий акт№ АХА2230613 від 19.09.2017 та платіжне доручення № 372 496 від 20.09.2017 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Крім того, на підтвердження вартості запасних частин, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, а також вартості ремонтних робіт, згідно рахунку СТО, позивач звернувся до експерта ОСОБА_5 для проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_3, та згідно висновку № 437 від 11.11.2017 вартість відновлюваного ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 10 961,67 грн.

Щодо наданого відповідачем звіту № 1051/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 29 вересня 2017 року, згідно з яким розмір матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому, дорівнює 8 229,74 грн., суд зазначає, що він фактично є оцінкою колісного транспортного засобу, яке здійснено оцінювачем. Проте, як вже було зазначено вище, сам по собі звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави приймати в якості достатнього доказу звіт, на який посилається відповідач.

В той час, як реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При вирішенні спорів, які виникають з правовідносин по виплаті страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у випадку оформлення учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без інформування відповідного підрозділу Національної поліції України про її настання, суд повинен самостійно, на підставі визначених в такому повідомленні даних (в т.ч. схеми дорожньо-транспортної пригоди), визначити особу, відповідальну за заподіяння шкоди.

Відповідно до повідомлення про ДТП (європротокол) дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля "MERCEDES-BENZ 208D", д/н 37153ММ.

Зазначені відомості також не заперечувалися сторонами під час розгляду справи. В матеріалах справи дані щодо їх оскарження або скасування відсутні.

Судом встановлено, що Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду підписане обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди та заповнено у відповідності з Інструкцією щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка затверджена Протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011 та погоджена Начальником управління державної автомобільної інспекції МВС України. Згідно п.14 Повідомлення, гр. ОСОБА_3 визнав свою вину.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що учасники ДТП скористались своїм правом не звертатись до відповідного підрозділу МВС України та самостійно погодили складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у якому визначили, що гр. ОСОБА_3, як водій застрахованого у відповідача транспортного засобу, є особою, внаслідок дій якої трапилось зіткнення автомобілів.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу "Mercedes-Benz 170" було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 10 646,56 грн. є обґрунтованими і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем було сплачено частину із заявленої до стягнення суми відшкодування в розмірі 7 729,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1320 від 17.07.2018 (призначення платежу: Страх.відш. Стр.Акт № 303/2018-(Р)ГО від 16.07.18 Дог№ АК/70 75186 від 26.07.17.Без ГІДВ Призначення: регресний платіж за полісом №АК/7075186 згідно претензії №ЕЛ_4).

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що між сторонами відсутній предмет спору в частині позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" суми відшкодування в розмірі 7 729,74 грн., суд закриває провадження у справі в цій частині.

Таким чином, позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" щодо стягнення з АТ "Страхова компанія "Мега-гарант" страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 416,82 грн.

Крім того, враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 41,70 грн. та інфляційних втрат в сумі 294,58 грн.

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 Цивільного кодексу України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 01.06.2016, № 910/22034/15, 3-295гс16.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за заявлений ним період (01.05.2018 -19.06.2018), судом встановлено, що нарахування 3% річних в розмірі 41,70 грн. є арифметично вірним, а відтак вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції в розмірі 294,58 грн., та здійснивши за допомогою програми "ОСОБА_7 Підприємство 9.5.3" перевірку заявленої до стягнення суми, суд дійшов висновку, що таке нарахування суперечать нормам чинного законодавства з огляду а те, що індекс інфляції в Україні у травні та червні 2018 склав 100,0%, а відтак Інфляційний збільшення суми боргу відсутнє, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" в цій частині.

Підсумовуючи викладене, суд встановлює, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 2 416,82 грн. та 3% річних в розмірі 41,70 грн.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 413,24 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 512, 514, 524, 533, 625, 979, 985, 993, 999, 1188, 1191, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 73, 74, 76, 86, 129, 202, 231, 236-238, 240, 241, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) суму страхового відшкодування в розмірі 2 416,82 грн. 3% річних в розмірі 41,70 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 413,24 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 294,58 грн. відмовити.

Закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 7 729,74 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 03.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_8

Справа № 922/1725/18.