ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2018 р. Справа № 916/905/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Аганіні В.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: Конев К.С., згідно довіреності №7 від 14.05.2018р.

від відповідача: Соколов Д.С., згідно довіреності від 30.07.2018р.

розглянувши справу №916/905/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком" (54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/3, офіс 5) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" (65005, м. Одеса, вул. Балківська,143) про стягнення 67040,83грн.,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

1. Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 25.11.2016р. між ТОВ «Молком» та ТОВ «Горяц-Т» було укладено договір поставки з відтермінуванням платежу №40/16, за яким ТОВ «Молком» у період з грудня 2016р. по січень 2017р. виконав свої зобов'язання щодо поставки ТОВ «Горяц-Т» обумовленого договором товару, однак, покупець проведення оплати за договором прострочив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 42754,58грн. Зважаючи на прострочення покупця, продавець, керуючись умовами п.5.2. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р., нарахував до стягнення з покупця пеню в сумі 15750,43грн., а також 1681,28грн. три проценти річних, 6854,54грн. втрат від інфляції.

2. Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 20.06.2018р. за вх.№12303/18, де вказує, що за договором поставки №40/16 від 25.11.2016р. в період з 26.11.2016р. по 10.01.2017р. йому позивачем було поставлено товар на загальну суму 73736,32грн. Із яких частково було повернуто товару на суму 9854,59грн. Відповідач зазначає, що за поставку товару по вказаному договору сплатив на користь позивача 65000грн., у зв'язку з чим вважає відсутньою у нього заборгованість перед позивачем в сумі 42754,58грн. Крім того, відповідач вважає, що у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог по основному боргу, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені,3% річних, втрат від інфляції.

3. Позивачем подано 09.07.2018р. за вх.№13643/18 відповідь на відзив, де зазначено про те, що постачання товарів продуктової групи з боку ТОВ «Стабфор» на користь ТОВ «Горяц-Т» здійснювалось за договором №54/15 з 01.07.2015р. 29.12.2016р. відбулась заміна сторони договору - ТОВ «Стабфор» (первісний постачальник) на ТОВ «Молком» (новий постачальник), згідно з умовами якого новий постачальник приймає на себе усі права та обов'язки первісного постачальника за договором №54/15, та при цьому, ТОВ «Горяц-Т» станом на 29.12.2016р. погодив суму заборгованості перед новим постачальником (ТОВ «Молком») у розмірі 65835,86грн. Також, позивач вказує, що 25.11.2016р. було укладено окремий договір між позивачем та відповідачем №40/16, за умовами якого постачальник (ТОВ «Молком») зобов'язується поставляти покупцю (ТОВ «Горяц-Т») товар, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар, згідно з умовами цього договору. За договором №40/16 від 25.11.2016р. сторонами було погоджено акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2016р., за яким ТОВ «Горяц-Т» погодив розмір заборгованості перед ТОВ «Молком» у сумі 52552,38грн. Таким чином, позивач робить висновок, що станом на 31.12.2016р. заборгованість відповідача перед ним за договорами №54/15 та №40/16 складала 118388,24грн., а в подальшому розмір заборгованості відповідача змінювався з урахуванням постачання нового товару, часткового повернення попередньо поставленого товару та часткової сплати суми заборгованості, та на дату подання позову складала 42754,68грн.

4. Відповідач подав заперечення від 20.07.2018р. за вх.№14693/18, де відзначає, що позивачем у відповіді на відзив безпідставно вказано про наявність зобов'язань відповідача за договором №54/15 від 01.07.2015р., оскільки при поданні позову до суду його підставою визначено заборгованість по договору №40/16, та зміна підстав позову після першого судового засідання у справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження суперечить положенням ч.3 ст.46 ГПК України.

5. Ухвалою суду від 29.05.2018р. відкрито провадження у справі №916/905/18, постановлено розглядати справу №916/905/18 в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті на 20.06.2018р. о 10год.30хв.

6. Ухвалою суду від 20.06.2018р. відкладено розгляд справи по суті на „18" липня 2018 р. о 12год.00хв.

7. У судовому засіданні 18.07.2018р. оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 30.07.2018р. о 13год.45хв.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

8. 25.11.2016р. між ТОВ «Молком» (постачальник) та ТОВ «Горяц-Т» (покупець) укладено договір поставки з відстроченням платежу №40/16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами цього договору. Товаром за цим договором є товари, вказані у погодженому сторонами прейскуранті (специфікаціях), що є невід'ємними частинами цього договору. У прейскуранті (специфікаціях) вказується перелік товарів, що постачаються, та ціни на них (п.п.1.1., 1.2. договору).

9. Відповідно до п.2.1. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. поставка товару здійснюється за погодженими сторонами цінами, вказаним у прейскуранті (специфікації). При цьому, постачальник зобов'язується не збільшувати ціни, вказані у прейскуранті (специфікації), протягом 37 днів з моменту їх погодження сторонами. Постачальник зобов'язується визначати ціни у прейскуранті, які погоджені покупцем та постачальником, на рівних умовах, як для покупця, так і для інших роздрібних компаній.

10. Згідно п.3.1. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (Інкотермс-2000) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну партію товару. За погодженням сторонами отримувачем товару може бути третя особа.

11. За умовами п.п.4.1., 4.3. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних дні з моменту її отримання/реалізації. Покупець не оплачує товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, зі строками придатності, які сплили або реалізації/ зі строками придатності або реалізації згідно п.3.12. цього договору).

12. У п.5.2. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. сторони визначили, що кожна зі сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобов'язань за цим договором сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за весь час такого прострочення. Для покупця пеня обраховується від суми простроченого платежу.

13. Згідно п.8.1. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. договір укладено на невизначений строк та він діє до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством.

14. На підтвердження виконання договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. позивач надав видаткові накладні від 29.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 28.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 27.12.2016р. №ОДОДМ-, від 26.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 25.12.2016р. №ОДОДМ-, від 23.12.2016р. №№ ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 22.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 21.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 20.12.2016р. №ОДОДМ-, від 19.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 18.12.2016р. №ОДОДМ-, від 16.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 15.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 14.12.2016р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 13.12.2016р. №ОДОДМ-, від 12.12.2016р. №ОДОДМ-, від 03.01.2017р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 04.01.2017р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 05.01.2017р. №№ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, ОДОДМ-, від 09.01.2017р. №ОДОДМ-, загалом на суму 42792,02грн.

15. Так, на вищевказаних накладних підставою їх оформлення зазначено договір №40/16 від 24.11.2016р., але суд бере до уваги те, що факт поставки йому позивачем продукції за договором №40/16 від 25.11.2016р. визнається відповідачем.

16. Також, позивачем до справи подано бухгалтерську довідку стосовно поставок та розрахунків між сторонами договору №40/16 від 25.11.2016р., в якій позивач вказав наявність у відповідача заборгованості в сумі 42754,58грн., та зазначив про здійснення відповідачем лише однієї проплати в сумі 37,44грн., але фактичних доказів оплати в сумі 37,44грн. не надав.

17. Про факт проведення позивачем господарських операцій з постачання молочної продукції відповідачу свідчать подані позивачем роздруківки електронних податкових накладних №100113 від 30.11.2016р., №200010 від 31.12.2016р., №200330 від 31.01.2017р.

18. До справи позивачем подано акт звірки взаємних розрахунків (без врахування заборгованості по повернутій тарі) станом на 31.12.2016р., складений та підписаний ТОВ «Молком» та ТОВ «Горяц-Т», сторонами на 31.12.2016р. визначено наявність заборгованості ТОВ «Горяц-Т» перед ТОВ «Молком» в сумі 52552,38грн.

19. На підтвердження проведення відповідачем оплат за договором №40/16 від 25.11.2016р. позивач подав довідку «ОТП Банк» від 08.05.2018р. №400-3/463, із якої вбачається, що загалом відповідачем було сплачено 65000грн. за отриману молочну продукцію по договору №40/16.

20. Крім того, відповідач подав до справи роздруківки електронних платіжних доручень та копії платіжних доручень №14822 від 10.01.2017р., №14929 від 19.01.2017р., №15070 від 27.01.2017р., №3239 від 02.02.2017р., №3385 від 06.02.2017р., №379 від 14.03.2017р. про сплату вартості отриманого товару загалом на суму 65000грн.

21. В підтвердження повернення частини отриманого від позивача товару відповідач подав до справи накладні на повернення №№ВН-М110060852, ВН-М240009808 від 26.12.2016р., №№ВН-М130036999, ВН-М140074771, ВН-М3-084457 від 27.12.2016р., №ВН-М3-084423 від 25.12.2016р., №№ВН-М170028652, ВН-М180020271, ВН-М110060713 від 16.12.2016р., №№ВН-М210020270, ВН-М110060515, ВН-М130036745, ОДТМОДМ-42 від 12.12.2016р., №№ВН-М180020157, ВН-М170028534 від 09.12.2016р., №ВН-М210020455 від 22.12.2016р., №№ВН-М170028752, ВН-М180020390 від 23.12.2016р., №ВН-М3-084181 від 10.12.2016р., №№ВН-М3-084314, ВН-М210020394, ВН-М110060747, ВН-М240009725 від 19.12.2016р., №№ВН-М3-084067, ВН-М240009516, ВН-М110060356 від 05.12.2016р., №№ВН-М110060424, ВН-М1-1048615 від 07.12.2016р., №№ВН-М130036889, ВН-М140074610 від 20.12.2016р., №№ВН-М110060581, ВН-М1-1048713, ВН-М140074455 від 14.12.2016р., №ВН-М220012157 від 13.12.2016р., №№ВН-М140074811, ВН-М180020507 від 29.12.2016р., №№ВН-М110060897, ВН-М1-1048826 від 28.12.2016р., №№ВН-М220012080, ВН-М140074187 від 06.12.2016р., №№ВН-М240009582, ОДТНОДМ-81 від 08.12.2016р., №ВН-М1-1048783 від 21.12.2016р., №№ВН-М180020015, ВН-М180020032 від 02.12.2016р., №№ВН-М210020567, ВН-М170028854 від 30.12.2016р. на загальну суму 10201,64грн.

22. Поданий позивачем акт звірки взаємних розрахунків від 04.07.2018р. до уваги судом не приймається як доказ, оскільки він підписаний в односторонньому порядку ТОВ «Молком», позаяк, не може ані прямо, ані побічно підтверджувати будь-які обставини.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

23. Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

24. Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

25. Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

26. Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

27. Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

28. Отже, як вбачається із п.4.1. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. ТОВ «Горяц-Т» зобов'язався здійснювати 100 % оплату вартості отриманого від ТОВ «Молком» товару протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації. Враховуючи те, що за наявними у справі накладними, які сторони визначили як доказ здійснення позивачем відповідачу товару саме по договору №40/16 від 25.11.2016р. (незважаючи на зазначення на накладних дати договору №40/16 як « 24.11.2016р.»), поставлено на суму 42792,02грн. саме молочну продукцію, строк зберігання якої не є тривалим та не може сягати понад два роки, суд вбачає, що міг мати місце факт її реалізації відповідачем та, як наслідок, виникнути, у відповідача обов'язок оплатити вартість такої продукції, що, як вище встановлено судом, і було здійснено відповідачем в сумі 65000 грн., на що вказує зазначення платником призначення платежу у поданих сторонами банківській довідці та платіжних дорученнях. За умови сплати відповідачем заборгованості (цей факт також визнається сторонами в сумі 65000грн.) у сумі більшій, ніж сума поставки, підтверджена наявними у справі накладними, відсутні підстави у позивача стверджувати про наявність заборгованості відповідача за договором №40/16 від 25.11.2016р.

29. При цьому, суд не приймає посилання позивача в доведення заборгованості відповідача по справі №916/905/18 на наявність правовідносин за договором №54/15, оскільки як підставу позову при поданні позову до суду позивач визначив саме заборгованість по договору №40/16 від 25.11.2016р. та у встановлені ГПК України строки заяв про зміну підстав позову від позивача до суду не надходило.

30. Таким чином, за необґрунтованості та недоведеності не підлягає судом задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 42754,58грн.

31. З огляду на заявлення позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача 15750,43грн. пені загалом за період з 12.01.2017р. по 14.05.2018р., а також 1681,28грн. три проценти річних загалом за період з 12.01.2017р. по 14.05.2018р., 6854,54грн. втрат від інфляції за січень-лютий 2017р., суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

32. За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

33. У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

34. Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

35. У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

36. Так, початок відліку прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором №40/16 від 25.11.2016р. має визначатись з врахуванням п.4.1. цього договору, в якому сторонами погоджено альтернативний кінцевий термін сплати покупцем вартості отриманого товару з тридцятиденним відстроченням: або з моменту поставки товару або з моменту його реалізації, що може не збігатися у часі та у такому випадку реалізація товару відбуватиметься пізніше, ніж поставка. Між тим, позивачем не подано доказів реалізації відповідачем товару, поставленого за вищенаведеними накладними. Суд зауважує сторонам спору, що передбачаючи граничний альтернативний строк для виконання зобов'язання покупцем, у договорі №40/16, їм слід було передбачити обов'язковою його умовою механізм обізнаності постачальника за датою реалізації поставленого товару, що спростило б постачальнику відлік часу початку прострочення виконання зобов'язання покупцем та відповідно нарахування санкцій та інших законодавчо встановлених платежів.

37. Звідси, з врахуванням встановлення судом відсутності підстав для стягнення заборгованості, є необґрунтованим та не підтвердженим розрахунок позивача пені, трьох процентів річних та індексу інфляції. За таких умов, суд не взмозі самостійно зробити розрахунок штрафних санкцій та платежів за користування чужими грошовими коштами, обумовлених ст.625 ЦК України, так як позбавлений можливості визначити дійсну дату початку прострочення відповідачем виконання зобов'язання по договору №40/16 від 25.11.2016р. Отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 15750,43грн. пені загалом за період з 12.01.2017р. по 14.05.2018р., а також 1681,28грн. три проценти річних загалом за період з 12.01.2017р. по 14.05.2018р., 6854,54грн. втрат від інфляції за січень-лютий 2017р. задоволенню судом не підлягають.

38. У попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат позивач визначив, зокрема, сплату ним судового збору у розмірі 1762грн., 4000грн. витрат на отримання правничої допомоги.

39. Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

40. За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1762грн., та зазначив про понесення витрат на адвокатські послуги в сумі 4000грн., які не підлягають відшкодуванню платнику, внаслідок відмови у позові у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком" (54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/3, офіс 5) повністю.

2. Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком" в сумі 1762грн. судового збору та 4000грн. оплату професійної правничої допомоги покласти на ТОВ «Молком».

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06 серпня 2018 р.

Суддя І.А. Малярчук