УХВАЛА

м. Київ

03.08.2018Справа № 910/9905/18

Суддя Якименко М.М., розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної Марини Анатоліївни (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул. Хрещатик, 8-А; фактична адреса: 01301, м.Київ, вул.Прорізна, 8)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологічні меблі" (02090, м. Київ, вул. Алма-Алтинська, буд. 8, оф. 412)

про стягнення 2 544 303,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологічні меблі" про стягнення 2 544 303,64 грн. боргу за кредитним договором № 20/ЮВ/2007 від 19.11.12017 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судом встановлено, що в порушення вимог вказаної статті позивачем не надано доказів сплати судового збору, натомість, як свідчать матеріали позовної заяви, останні містять клопотання позивача про відстрочення ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

При цьому в обґрунтування вказаного клопотання позивач посилається на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 234 від 05.04.2016 року "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 від 05.04.2016 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Виконавчої дирекцією Фонду прийнято рішення № 913 від 03.06.2016 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатору банку". На даний час усі кошти, що банк отримує, спрямовуються на погашення вимог кредиторів згідно черговості, а тому позивач не має можливості сплачувати судовий збір у таких розмірах. Таким чином, неплатоспроможний майновий стан ПАТ "КБ "Хрещатик" підтверджений постановою Правління Національного банку України № 234 від 05.04.2016 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" та не потребує доказування.

Статтею 2 Закону України "Про судовий збір" визначено, що платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом 01.01.2018 встановлено у розмірі 1762,00 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 163 ГГПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви , предметом даного позову є стягнення з відповідача 2 544 303,64 грн. боргу за кредитним договором № 20/ЮВ/2007 від 19.11.12017 року.

Тобто, звернувшись до суду 25.07.2018 року (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті) із позовом про стягнення 2 544 303,64 грн., тобто з вимогами, що носять майновий характер, позивач мав сплатити з урахуванням розміру заявлених вимог 38164,55 грн. судового збору.

Розглядаючи клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору суд зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Водночас, звертаючись з даним позовом, позивач не надав суду жодного фінансового документа чи будь-якого іншого належного та допустимого доказу, які б свідчили про скрутний фінансовий стан позивача, доказів, які б свідчили про можливість сплати ним судового збору до ухвалення судового рішення у разі відстрочення сплати судового збору (відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір"), а також не вказано строків, у які позивач спроможний буде сплатити суму судового збору.

При цьому здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України).

Доступ до правосуддя, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких- не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в ГПК України, обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами, у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на недоведеність обставин, які перешкоджають сплаті судового збору позивачем, в розумінні ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" про відстрочення сплати судового збору.

Окрім того суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором № 20/ЮВ/2007 від 19.11.2007 року та договором поруки від 28.12.2009 року в частині своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати процентів позичальником - ТОВ" Білоруські меблі", в зв'язку з чим станом на 01.06.2018 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 2 544 303,64 грн., до складу якої входить заборгованість за процентами за кредитом, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та пеня за несвоєчасну сплату процентів тощо.

При цьому в порушення приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивачем не виконано зобов'язання додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, тобто до позовної заяви не додано документів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, а саме: належних та допустимих доказів на підтвердження: відкриття позивачем відкличної кредитної лінії; користування позичальником кредитною лінією; руху коштів у рамках кредитного ліміту; с виписки по особовому рахунку відповідача щодо обліку руху коштів окремо по кожному виду заборгованості: тілу кредиту, процентів, пені, зазначивши вхідний та вихідний залишок, обороти, окремо на кожну дату здійснення операцій; належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання на адресу відповідача та отримання/неотримання останнім вимоги від 26.06.2018 року.

В свою чергу повідомлення про неможливість надання відповідних доказів та/або клопотань про витребування останніх матеріали позовної заяви не містять.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суд зазначає, що позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Дослідивши позовні матеріали справи судом встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 20/ЮВ/2007 від 2007 року та на підставі договору поруки від 28.12.2009 року в сумі 2 544 303,64 грн.

Проте, зазначаючи в тексті позовної заяви про наявність у відповідача заборгованості кредитним договором в сумі 2 544 303,64 грн., до складу якої входить заборгованість за процентами за кредитом, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та пеня за несвоєчасну сплату процентів, в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути 2 544 303,64 грн., не зазначаючи при цьому, яка саме правова природа заявленої до стягнення заборгованості та не виділяючи окремо кожної суми.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Суд наголошує, що формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі.

Натомість незазначення позивачем в позовній заяві чіткого змісту самих позовних вимог, нівелює можливість дотримання судом вказаних принципів та унеможливлює правильне і своєчасне вирішення господарського спору.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

За наведених обставин, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити позивачу в задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору.

2. Залишити позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної М.А. без руху.

2. Встановити Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Хрещатик" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної М.А. строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Хрещатик" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної М.А. спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі - 38164,55 грн.;

- подання до суду письмової заяви, яка буде містити чітке визначення правової природи заявленої до стягнення суми 2 544 303,64 грн. (борг, пеня, проценти);

- подання до суду оригіналів (для огляду) та належним чином засвідчених копій належних та допустимих доказів на підтвердження: відкриття позивачем кредитної лінії; користування позичальником кредитною лінією; руху коштів у рамках кредитного ліміту;

- подання до суду виписки по особовому рахунку позичальника щодо обліку руху коштів окремо по кожному виду заборгованості: тілу кредиту, процентів, пені, зазначивши вхідний та вихідний залишок, обороти, окремо на кожну дату здійснення операцій;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання на адресу відповідача та отримання/неотримання останнім вимоги від 26.06.2018 року;

Надати суду докази направлення вказаних доказів відповідачу.

4. Ухвала набрала законної сили 03.08.2018 року та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Якименко