ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" серпня 2018 р. Справа № 924/366/18

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Вибодовський О.Д., при секретарі судового засідання Сорока Д.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля -Інвест Сіті", м. Хмельницький

до Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області

про стягнення 69 044,83 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю № 18/06-2018 від 18.06.2018р.

Від відповідача: не з"явився

Від третьої особи: не з"явився

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: з оголошенням перерви в судовому засіданні від 25.07.2018р.

17.05.2018р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява ТОВ "Поділля-Інвест Сіті" про стягнення з Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький, 32164,76 грн. пені, 31181,07 грн. інфляційних втрат та 5699,00 грн. трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 29.08.2016р. по справі №924/558/16 та наказ від 12.09.2016р. №924/558/16 відповідачем не виконано, внаслідок чого на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання заявив до стягнення за прострочення грошового зобов'язання пеню в сумі 32164,76 грн. за період з 17.05.2016р. по 18.05.2018р., три відсотки річних в сумі 5699,00 грн. за період з 12.09.2016р. по 17.05.2018р., інфляційні втрати в сумі 31181,07 грн. за період з 12.09.2016р. 17.05.2018р.

Ухвалою суду від 31.05.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.06.2018р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

У відзиві відповідач просить у стягненні нарахованої пені відмовити з посиланням на відсутність передбаченого у договорі №2/13/р від 14.08.2013р. пункту, який би встановлював вид відповідальності у виді пені за несвоєчасну оплату виконаних позивачем робіт та ч. 6 ст. 231 ГК України не встановлені випадки, підстави та порядок застосування пені за порушення зобов'язання. При цьому, представник відповідача долучив до матеріалів справи листи-звернення до Міністерства фінансів України від 18.11.2016р. та Кабінету Міністрів України від 05.07.2018р. з проханням виділити відповідні кошти для виконання рішення суду та розблокування рахунків для подальшого безспірного списання ОСОБА_1 управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

У письмових поясненнях від 13.07.2018р. ОСОБА_1 управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області зазначено, що останнім відкрито рахунки та здійснюється розрахунково-касове обслуговування позивача. При цьому виконання рішення про стягнення коштів державного та місяцевого бюджетів або боржників в порядку затвердженому постановою КМУ від 03.08.2011р. №845 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Третя особа підтвердила обставину, що в органах казначейства знаходиться наказ від 12.09.2016р. №924/558/16, однак на даний час не виконаний у зв'язку з відсутністю коштів на відповідних рахунках боржника.

Повноважний представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача у попередньому судовому засіданні позицію викладену у відзиві від 19.06.2018р. підтримав.

Представники відповідача та третьої особи, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з"явилися.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

Згідно з ч. 4 ст 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.08.2016р. по справі №924/558/16 задоволено частково позов товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Інвест Сіті", м. Хмельницький про стягнення 230 216,97 грн. з Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

Присуджено до стягнення з Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Поділля-Інвест Сіті 113289,43 грн. боргу, 8255,04 грн. 3% річних, 99480,46 грн. втрат від інфляції, 3315,37 грн. витрат по сплаті судового збору.

Заборгованість стягнуто на підставі договору №2/13/р про закупівлю робіт за державні кошти від 14.08.2013р. та актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в від 24.12.2013 року.

В матеріалах справи наявна заява позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області від 24.10.2016р. про виконання судового рішення.

Згідно зі змістом листів управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації від 02.04.2018р. та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області від 28.02.2018р. позивача відмолено, що фінансового ресурсу для проведення з ним розрахунків за бюджетною програмою КПКВК 7921800 „Будівництво, реконструкція, капітальний ремонт обєктів соціальної та іншої інфраструктури у Хмельницькій області не передбачалось.

У письмових поясненнях від 13.07.2018р. ОСОБА_1 управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області зазначено, що в органах казначейства знаходиться наказ від 12.09.2016р. №924/558/16, однак на даний час не виконаний у зв'язку з відсутністю коштів на відповідних рахунках боржника.

Враховуючи невиконання відповідачем рішення суду господарського суду Хмельницької області від 29.08.2016р. по справі №924/558/16, у звязку з простроченням грошового зобовязання, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне:

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.08.2016р. по справі №924/558/16 присуджено до стягнення з Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Поділля-Інвест Сіті 113289,43 грн. боргу, 8255,04 грн. 3% річних, 99480,46 грн. втрат від інфляції, 3315,37 грн. витрат по сплаті судового збору, з огляду на неналежне виконання умов договору №2/13/р про закупівлю робіт за державні кошти від 14.08.2013р.

З метою примусового виконання вищевказаного рішення суду 12.09.2016р. господарським судом Хмельницької області видано відповідний наказ, який 24.10.2016р. предявлено позивачем до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, що підтверджується заявою №55 від 24.10.2016р.

Згідно з письмовими поясненнями від 13.07.2018р. ОСОБА_1 управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області зазначено, що в органах казначейства знаходиться наказ від 12.09.2016р. №924/558/16, однак на даний час не виконаний у зв'язку з відсутністю коштів на відповідних рахунках боржника.

З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов'язання, визначеного у рішенні господарського суду Хмельницької області від 29.08.2016р. по справі №924/558/16, пеню в сумі 32164,76 грн. обчислену за період з 17.05.2016р. по 18.05.2018р.

Згідно зі ст. 230 ГК України передбачено обовязок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкцій у вигляді штрафу або пені, передбаченого ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відтак, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014р. у справі № 3-1гс14.

Судом при постановленні рішення від 29.08.2016р. №924/558/16 встановлено, що в укладеному сторонами договорі №2/13/р про закупівлю робіт за державні кошти сторонами не передбачено застосування до замовника такого виду відповідальності як стягнення пені за несвоєчасну оплату виконаних позивачем робіт, іншими спеціальними актами законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного правопорушення не встановлено.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення грошового зобов'язання з суб'єкта господарювання, який фінансується за рахунок Державного бюджету України, зокрема щодо спірного договору, та до якого штрафні санкції можуть застосовуватись за сукупності вичерпного переліку умов визначених у ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, враховуючи, що сторонами у договорі №2/13/р від 14.08.2013р. не передбачено можливості застосування до замовника відповідальності у виді стягнення пені за несвоєчасну оплату виконаних позивачем робіт, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено наявність правових підстав для нарахування та стягнення пені з відповідача, а тому у стягненні з останнього 32164,76 грн. пені належить відмовити.

ТОВ "Поділля-Інвест Сіті" заявив до стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних в сумі 5699,00 грн. за період з 12.09.2016р. по 17.05.2018р., інфляційні втрати в сумі 31181,07 грн. за вересень 2016р. травень 2018р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016р. у справі №9/5014/969/2012 зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20.12.2010, № 3-610гс16 від 15.06.2016, № 3-142гс11 від 23.01.2012, № 3-Пбгсії від 14.11.2011, № 6-113цс14 від 01.10.2014).

Судом враховано, що рішенням від 29.08.2016р. №924/558/16 присуджено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 8255,04 грн. за період з 10.01.2014 року по 15.06.2016 року та втрати від інфляції в сумі 99480,46 грн. за лютий-травень 2016 року.

Так, у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань роз'яснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

При перерахунку заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат встановлено, що останні обраховано в межах максимально можливого розміру однак з невірно визначеним періодом (з 12.09.2016р. по 17.05.2018р.). Суд дійшов висновку, що за період з вересня 2016р. по квітень 2018р. позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 31181,07 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

При перерахунку заявлених до стягнення з відповідача трьох відсотків річних встановлено, що останні обраховано в межах максимально можливого розміру за заявлений період, а тому суд вважає за належне задовольнити вимогу про стягнення 5699,00 грн. три відсотки річних за період з 12.09.2016р. по 17.05.2018р.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищенаведені положення Закону, враховуючи встановлені судом обставини, невиконання відповідачем грошового зобовязання визначеного у рішенні суду, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 31181,07 грн. інфляційних нарахувань та 5699,00 грн. трьох відсотків річних. У решті позовних вимог належить відмовити.

Витрати по сплаті судового збору також підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля -Інвест Сіті", м. Хмельницький до Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення 69 044,83 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Управління регіонального розвитку та будівництва Хмельницької обласної державної адміністрації (м. Хмельницький, вул. Грушевського, 87, код 39067570) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Поділля-Інвест Сіті (м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 14, код 37673955) 31181,07 грн. (тридцять одна тисяча сто вісімдесят одна гривень сім копійок) інфляційних нарахувань та 5699,00 грн. (пять тисяч шістсот девяносто девять гривень) три відсотки річних, 941,26 грн. (дев'ятсот сорок одна гривня двадцять шість копійок) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Рівненського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано суддею 02.08.2018 р.

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук 3 прим.:

1- до справи

2- відповідачу, м.Хмельницький, вул.Грушевського, 87;

3-третій особі Головному управлінню Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, м. Хмельницький, вул. Свободи, 70.