ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2018 р. Справа № 908/6/18

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Матущака О.І.

суддів Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Черватюк С.О.

за представників сторін від:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.06.2018 (суддя М. Синчук)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача ОСОБА_2, м. Мелітополь Запорізької області

про розірвання договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ.

Суть спору.

До Господарського суду Запорізької області Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області подано позов до ОСОБА_2 про розірвання договору № 544 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - арматурної майстерні в с. Довге Дрогобицького району Львівської області (державна форма власності), що підлягає продажу шляхом викупу від 24.07.2013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами поточної перевірки, проведеної Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області, встановлено факт невиконання ОСОБА_2 умов договору купівлі-продажу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.01.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі №908/6/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до ОСОБА_2 про розірвання договору № 544 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - арматурної майстерні в с. Довге Дрогобицького району Львівської області (державна форма власності), що підлягає продажу шляхом викупу від 24.07.2013.

Ухвала мотивована, зокрема тим, що позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки відповідач- ОСОБА_2 не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Регіональним відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2018. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судом першої інстанції норм чинного законодавства, зокрема, п.2 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.04.2018 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області задоволено, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2018 у справі №908/6/18 скасовано, а матеріали справи передано до Господарського суду Запорізької області для вирішення питання щодо направлення справи за підсудністю.

Постанова суду мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у даній справі, оскільки з аналізу приписів п.2 ч.1 ст.20 ГПК України, спори щодо приватизації майна за участю особи, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.05.2018 матеріали справи №908/6/18 направлено за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.06.2018 (суддя Синчук М.М.) відмовлено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській області у відкритті провадження у справі за позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору № 544 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - арматурної майстерні в с. Довге Дрогобицького району Львівської області (державна форма власності), що підлягає продажу шляхом викупу від 24.07.2013.

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки відповідач - ОСОБА_2 не є фізичною особою-підприємцем.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд, як на підставу для відмови у відкритті провадження у справі, посилається на п.1 ч.1 ст.20 ГПК України. Відповідно до даної норми, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Водночас, поза увагою суду залишились вимоги п.2 ч.1 ст.20 ГПК України, згідно з якими господарські суду розглядають справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

З огляду на викладене, позивач вказує, що відсутність у відповідача статусу суб'єкта підприємницької діяльності не робить спір у даній справі таким, що не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу приватизації державного майна та не належать до публічно-правових.

Відповідачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені.

Водночас, від позивача до суду надійшло клопотання б/н б/д (вх.. №01-04/4546/18 від 01.08.2018) про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні 02.08.2018 без участі представника Регіонального відділення ФДМ України.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як вбачається з позовної заяви, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір №544 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - арматурної майстерні в с. Довге Дрогобицького району Львівської області (державна форма власності), що підлягає продажу шляхом викупу від 24.07.2013.

Відповідно до п.3.1 договору передача об'єкту приватизації покупцю здійснюється продавцем у п'ятиденний строк після сплати покупцем у повному обсязі ціни продажу об'єкта приватизації.

15.08.2013 між сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта незавершеного будівництва - компресорної в с. Довге Дрогобицького району Львівської області.

В подальшому позивачем в процесі перевірки встановлено та складено акт згідно якого, покупцем не виконано умови договору в частині підготовки документів та здійснення відповідних дій щодо переоформлення прав забудовника на об'єкт приватизації протягом одного року з моменту підписання акта приймання-передачі об'єкта покупцю.

Зазначене стало підставою звернення позивача з позовом до суду про розірвання договору купівлі-продажу внаслідок його невиконання покупцем.

З огляду на зазначене, між сторонами виникли правовідносини приватизації об'єкта державної власності шляхом викупу.

Оцінка суду.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами ч.1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Необхідно зазначити, що вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції господарського суду, необхідно враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин. Тобто, між сторонами має бути спір про право, що виникає з відповідних відносин.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції враховує наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, а саме - п.2 ч.1 ст. 20 ГПК України згідно якої господарські суди розглядають спори щодо приватизації майна, а також відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити також таке.

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус суддів та судоустрій», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Враховуючи те, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.04.2018 у даній справі зроблено висновок, що спори приватизації майна за участю особи, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, належить розглядати в порядку господарського судочинства, а відповідно ця справа повинна розглядатися за правилами господарської юрисдикції, така постанова набрала законної сили, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у прийнятті позовної заяви.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що господарський суд є «судом встановленим законом» щодо розгляду спору у даній справі.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оцінюючи вищенаведені обставини, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права щодо наявності підстав для відмови у прийнятті позовної заяви, внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Господарського суду Львівської області.

Судові витрати.

Питання розподілу судових витрат буде вирішено судом першої інстанції після розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 280 - 284 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів №14-11-03978 від 26.06.2018 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.06.2018 у справі № 908/6/18 скасувати.

3. Справу передати для розгляду по суті до Господарського суду Львівської області.

4. Розподіл судових витрат здійснити Господарському суду Львівської області після розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, касаційна скарга подається до Верховного суду через Львівський апеляційний господарський суд (відповідно до п. 17.5 Господарського процесуального кодексу України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 07.08.2018

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець