РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2018Справа № 910/5312/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Кравчука Олександра Петровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна»

про стягнення 128059 грн. 56 коп.

Представники учасників справи:

від позивача: Кіндрась Я.І.;

від відповідача: Піскунова Л.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кравчука Олександра Петровича з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна» про стягнення 128059 грн. 56 коп., з яких 110789 грн. 68 коп. основного боргу, 11827 грн. 20 коп. пені, 1170 грн. 00 коп. 3% річних та 4272 грн. 68 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідачем в порушення умов укладеного між сторонами Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 не здійснив оплату за надані позивачем послуги з перевезення у період з вересня по жовтень 2017 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 110789 грн. 68 коп. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 11827 грн. 20 коп., 3% річних у розмірі 1170 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4272 грн. 68 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 відкрито провадження у справі №910/5312/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; судове засідання призначено на 30.05.2018, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

29.05.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту передачі позивачем відповідачу всіх документів, які підтверджують надання позивачем послуг з перевезення, а саме рахунків на оплату, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, вантажних квитанцій карт завантаження, накладних на зняття з відповідального зберігання, що в свою чергу унеможливлює здійснення відповідачем перевірки обсягу (вартості) наданих позивачем послу.

Крім того, відповідач зауважив, що товарно-транспортні накладні, копії яких долучені позивачем до позовної заяви, не містять підписів уповноважених осіб вантажоодержувача.

У судовому засіданні 30.05.2018 судом було оголошено перерву до 18.06.2018.

18.06.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що всі товаросупровідні документи (рахунки на оплату, картки завантаження, товарно-транспортні накладні, вантажні квитанції та накладні на зняття з відповідального зберігання) передавалися відповідачу безпосередньо в офісі відповідача. Крім того, позивач вказав на те, що повторно він направив комплект всіх документів на адресу відповідача 14.12.2017 (рекомендованим листом).

При цьому, позивач вказав на те, що заявка складалась завжди лише в одному екземплярі, який повертався разом з вантажними квитанціями та накладними на зняття з відповідального зберігання вантажу

У судовому засіданні 18.06.2018 судом було оголошено перерву до 02.07.2018.

27.06.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач вказав на те, що він звернувся до органів ДПІ із відповідними запитами та отримав інформацію про те, що у поданих позивачем податкових деклараціях з податку на додану вартість за вересень-жовтень 2017 року відображені взаємовідносини позивача з відповідачем. При цьому, позивачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні на загальну суму 110789 грн. 68 коп. (сума основного боргу, який позивач просить суд стягнути з відповідача).

Відповідно до ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

02.07.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, зокрема, на те, що податкові накладні є звітними документами у розумінні податкового обліку підприємства та не засвідчують факт здійснення господарської операції (надання послуг з перевезення).

У судовому засіданні 02.07.2018 судом було оголошено перерву до 11.07.2018.

Судове засідання, призначене на 11.07.2018, не відбулось.

Ухвалою від 12.07.2018 представників сторін викликано у судове засідання на 26.07.2018.

У судовому засіданні 26.07.2018 судом було оголошено перерву до 31.07.2018.

У судовому засіданні 31.07.2018 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.07.2018 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 31.07.2018 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані учасниками справи докази, заслухавши усні пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 між Фізичною особою-підприємцем Кравчуком Олександром Петровичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВК Україна» (замовник) укладено Договір перевезення № 45-17/П, відповідно до умов якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1.2 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 обсяг і умови перевезення вантажу можуть бути обговорені як у цьому договорі так і в окремих додатках/додаткових угодах до нього, які будуть вважатися його невід'ємними частинами.

Додатковою угодою № 1 від 01.09.2017 сторони погодили вартість/розмір тарифів за послуги з доставки, забіру, переміщення, доставки вантажу, вартість послуг експедирування

Відповідно до п. 4.1 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 перевезення вантажу здійснюється відповідно до заявки, яка оформлюється замовником. Заявка має бути надана перевізникові не пізніше ніж за 2 години до початку перевезення. У заявці обов'язково зазначається: адреса пункту навантаження, адреса розвантаження, час подачі транспортного засобу для завантаження в пункті призначення, розмір плати за дане перевезення.

Відповідно до п. 14.1 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 термін дії договору складає 1 календарний рік з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

У випадку, якщо жодна із сторін не виявить свого бажання або наміру шляхом письмового повідомлення про розірвання договору за 30 днів до його припинення, термін дії договору продовжується на наступний календарний рік на тих самих умовах. Кількість таких пролонгацій не є обмеженою (п. 14.2 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017).

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі, та вантажовідправниками або вантажоодержувачами.

Відповідно до п. 14.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов'язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів.

Позивачем долучено до позовної заяви копії акту надання послуг № 1 від 30.09.2017 на суму 33840 грн. 34 коп. та копію відповідно рахунку, виставленого позивачем, на суму 33840 грн. 34 коп.; копію акту надання послуг № 2 від 30.09.2017 на суму 16019 грн. 22 коп. та копію відповідного рахунку, виставленого позивачем, на суму 16019 грн. 22 коп.; копію акту надання послуг № 3 від 31.10.2017 на суму 28687 грн. 68 коп. та копію відповідного рахунку, виставленого позивачем, на суму 28687 грн. 68 коп.; копію акту надання послуг № 4 від 31.10.2017 на суму 32242 грн. 44 коп. та копію відповідного рахунку, виставленого позивачем на суму 32242 грн. 44 коп.

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копії відповідних товарно-транспортних накладних, карток завантаження та карток вивантаження автомобіля за спірний період.

Судом встановлено, що вказані акти надання послуг (на загальну суму 110789 грн. 68 коп.) не підписані відповідачем та містять відбитку печатки юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна».

У позовній заяві позивач вказав на те, що вказані рахунки та акти були направлені відповідачу для підписання та, відповідно, оплати, однак, як зазначив позивач, відповідач не повернув позивачу підписані екземпляри актів надання послуг та не здійснив оплати за надані позивачем послуги.

Крім того, 18.06.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що всі товаросупровідні документи (рахунки на оплату, картки завантаження, товарно-транспортні накладні, вантажні квитанції та накладні на зняття з відповідального зберігання) передавалися відповідачу безпосередньо в офісі відповідача.

Також, позивач вказав на те, що повторно він направив комплект всіх документів на адресу відповідача 14.12.2017 (рекомендованим листом).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту передачі позивачем відповідачу всіх документів, які підтверджують надання позивачем послуг з перевезення, а саме рахунків на оплату, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, вантажних квитанцій карт завантаження, накладних на зняття з відповідального зберігання, що в свою чергу унеможливлює здійснення відповідачем перевірки обсягу (вартості) наданих позивачем послу. Крім того, відповідач зауважив, що товарно-транспортні накладні, копії яких долучені позивачем до позовної заяви, не містять підписів уповноважених осіб вантажоодержувача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують як виникнення у відповідача обов'язку оплатити надані позивачем послуги з перевезення вантажу, так і настання строку їх оплати.

При цьому, заперечення відповідача зводяться до тих обставин, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення у відповідача обов'язку оплатити за надані позивачем послуг з огляду на відсутність доказів виконання позивачем умов Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 щодо передачі відповідачу всіх необхідних товаросупровідних документів, які підтверджують факт надання послуг за спірними актами надання послуг.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 7.1 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 за результатами наданих перевізником транспортних послуг сторони складають та підписують акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг. Оплата послуг з перевезення, щодо яких замовником заявлені претензії, не може бути здійснена до повного з'ясування вини перевізника.

Відповідно до п. 7.2 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 оплата наданих послуг за договором за звітний місяць здійснюється до кінця наступного за звітним місяця за умови передачі виконавцем замовнику акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), рахунку та товаросупровідних документів.

Згідно з п. 7.3 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-яких інших документів, які впливають на зобов'язання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності наданих документах. В такому випадку зобов'язання замовника щодо оплати переноситься на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або на надання відсутніх документів.

Додатковою угодою № 3 від 01.09.2017 сторони доповнили умови Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017, зазначивши, що після доставки вантажу вантажоодержувачу, крім документів, зазначених у п.п. 7.1 та 7.3 договору, перевізник зобов'язується повернути всі вантажні квитанції та накладні на зняття з відповідального зберігання наступного робочого дні після дня доставки вантажу в пункт призначення.

У випадку якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені вантажні квитанції та накладні на зняття з відповідального зберігання після доставки вантажу вантажоодержувачу, на підставі п. 7.3 договору зобов'язання замовника щодо оплати переноситься на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або надання відсутніх документів (п. 1.3 Додаткової угоди № 3 від 01.09.2017).

Відповідно до п. 1.1 Додаткової угоди № 3 від 01.09.2017 до Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 сторони погодили, що при перевезенні вантажів в один пункт призначення або збірних вантажів в одному транспортному засобі (різні вантажоодержувачі за різними пунктами призначення) замовник оформлює одну товарно-транспортну накладну на весь вантаж, який передається замовником перевізнику. Перелік вантажу зазначається у картці завантаження (номер товарно-транспортної накладної та номер картки завантаження є однаковими). Факт прийняття вантажу перевізником згідно з переліком, який міститься у кратці завантаження, підтверджується підписом перевізника у товарно-транспортній накладній. На кожному вантажі, призначеному відповідному вантажоодержувачу, замовником кріпиться окрема вантажна квитанція або накладна на зняття з відповідального зберігання. Здача вантажу вантажоодержувачу здійснюється за адресою, вказаною у вантажній квитанції або накладній на зняття з відповідального зберігання. Факт здачі вантажу перевізником підтверджується підписом відповідного представника вантажоодержувача та відтиском штампу у вантажній квитанції або накладній на зняття з відповідального зберігання, а у разі відсутності печатки/штампу зазначаються паспортні дані представника вантажоодержувача.

Таким чином, сторони передбачили особливий порядок передачі позивачем товарно-супровідних документів відповідачу, які в своїй сукупності можуть підтверджувати факт та вартість наданих позивачем послуг з перевезення.

При цьому, отримавши від позивача всі товарно-супровідні документи, передбачені умовами договору, відповідач має змогу перевірити відповідність розміру винагороди (сума, що підлягає сплаті на користь позивача) з обсягом (в тому числі фактом) надання позивачем послуг з перевезення.

Зокрема, сторони погодили, що підставою для оплати транспортних послуг за Договором перевезення 45-17/П від 01.09.2017 є акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами (п. 7.1 договору),

При цьому, у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-яких інших документів, які впливають на зобов'язання замовника щодо оплати, в тому числі вантажні квитанції та накладні на зняття з відповідального зберігання) зобов'язання замовника щодо оплати переноситься на термін надання відсутніх документів (п. 7.3 договору, Додаткова угода № 3 від 01.09.2017.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів передачі (у будь-який спосіб) відповідачу всього пакету товарно-супровідних документів (відповідно до умов Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017).

Так, у відповіді на відзив позивач вказав на те, що всі товарно-супровідні документи передавались відповідачу безпосередньо в офісі відповідача.

Однак, матеріали справи доказів на підтвердження вказаних обставин не містять (зокрема, примірників таких документів з відміткою відповідача про їх отримання, будь-якого супровідного документа з відміткою відповідача про отримання, тощо).

Крім того, відповідно до п. 15 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 усі повідомлення, інша кореспонденція за договором повинні надаватися у письмовій формі і надсилатися факсом, телеграфом, електронною поштою або доставлятися кур'єром кожній стороні договору на її адресу і за номером факсу, що наведені у договорі; або на іншу адресу або номер факсу, які можуть бути надані стороною іншій стороні договору у письмовій формі.

Позивачем не надано суду доказів надсилання відповідачу товарно-супровідних документів у спосіб, погоджений сторонами у п. 15 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017.

При цьому, до позовної заяви позивачем долучені лише докази надсилання відповідачу вимоги-претензії (відповідні копії рекомендованих повідомлень про вручення).

18.06.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що повторно він направив комплект всіх документів на адресу відповідача 14.12.2017 (рекомендованим листом).

Так, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву фіскальний чек, з якого вбачається, що 14.12.2017 отримувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «УВК Україна» була направлена певна поштова кореспонденція.

Однак, з огляду на відсутність опису вкладення у цінний лист, відсутня можливість встановити, яка саме кореспонденція (документи) була направлена 14.12.2017 позивачем відповідачу.

Крім того, разом з відповіддю на відзив позивачем долучено до матеріалів справи фіскальні чеки, описи вкладення у цінний лист та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких (зокрема, з описів вкладення) вбачається, що 16.04.2018 та 16.05.2018 позивачем було направлено відповідачу акт звірки.

Доказів направлення відповідачу пакету товарно-супровідних документів, перелік яких погоджений сторонами у Договорі перевезення 45-17/П від 01.09.2017, матеріали справи не містять.

Як погоджено сторонами у п. 7.3 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017, у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-яких інших документів, які впливають на зобов'язання замовника щодо оплати, в тому числі вантажні квитанції та накладні на зняття з відповідального зберігання) зобов'язання замовника щодо оплати переноситься на термін надання відсутніх документів.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано суду належних доказів передачі відповідачу належним чином оформлених первинних документів, перелік яких погоджено сторонами у п. 7.3 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017, у зв'язку з чим зобов'язання відповідача щодо оплати переносяться на термін надання відсутніх документів, суд дійшов висновку про відмову у позові Фізичної особи-підприємця Кравчука Олександра Петровича в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна» суми основного боргу у розмірі 110789 грн. 68 коп.

Водночас, суд зазначає, що підставою оплати замовником вартості наданих послуг з міжнародного перевезення вантажу, виходячи з правової природи договору перевезення вантажу (ст. 909 Цивільного кодексу України), є, власне, виконання зобов'язання з такого перевезення, тобто доставлення вантажу до пункту призначення та видача його особі-одержувачу, а не факт передання документів, що підтверджують процес здійсненого перевезення.

Факт здачі вантажу перевізником підтверджується підписом відповідного представника вантажоодержувача та відтиском штампу у вантажній квитанції або накладній на зняття з відповідального зберігання, а у разі відсутності печатки/штампу зазначаються паспортні дані представника вантажоодержувача (п. п. 1.1 Додаткової угоди № 3 від 01.09.2017 до Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017).

Згідно з п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Суд зазначає, що позивачем не долучено до позовної заяви вантажних квитанцій або накладних на зняття з відповідального зберігання, які б містили підписи відповідного представника вантажоодержувача та відтиск штампу вантажоодержувачу.

При цьому, товарно-транспорті накладні, копії яких долучено позивачем до позовної заяви, не містять підписів уповноваженої особи вантажоодержувача та/або відбиток печатки/штампу вантажоодержувача.

Що стосується тверджень позивача про те, що факт надання ним послуг підтверджується тими обставинами, що позивачем були внесені та зареєстровані відповідні податкові накладні на суму основного боргу за спірними актами (110789 грн. 68 коп.), суд критично оцінюються такі твердження позивача так як відповідно до ст. 201.10. Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, наявність зареєстрованих податкових накладних не засвідчує факт беззаперечного здійснення господарської операції (надання послуг з перевезення).

Водночас, такі податкові накладні можуть у сукупності з іншими доказами оцінюватись судом при розгляді спору, та буди одним з (а не єдиним) доказом на підтвердження викладених учасником справи обставин.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 11827 грн. 20 коп., 3% річних у розмірі 1170 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4272 грн. 68 коп., нараховані за прострочення здійснення відповідачем оплати за надані позивачем послуги з перевезення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 8.3 Договору перевезення 45-17/П від 01.09.2017 у випадку порушення терміну оплати, передбаченого п. 7.2 цього договору, замовник сплачує перевізнику пеню у розмірі 0,5% від суми, що підлягає оплаті за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Кравчука Олександра Петровича в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна» суми основного боргу у розмірі 110789 грн. 68 коп., позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 11827 грн. 20 коп., 3% річних у розмірі 1170 грн. 00 коп. та інфляційних втрат у розмірі 4272 грн. 68 коп. як похідні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кравчука Олександра Петровича про стягнення заборгованості за надані послуги перевезення у розмірі 128059 грн. 56 коп. відмовити.

2. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 07.08.2018 року.

Суддя М.Є. Літінова