номер провадження справи 5/60/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 Справа № 908/828/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В. за участю секретаря судового засідання Осоцького Д.І.,

За позовом: Концерну Міські теплові мережі (69094, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вікан (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131; )

про стягнення 2 035,44 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.05.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі № б/н, б/д (вх. № 873/08-07/18 від 03.05.2018) до Товариства з обмеженою відповідальністю Вікан про стягнення 2 035,44 грн.

03.05.2018 р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 05.05.2018 р. №908/828/18 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 29.05.2018 р. №908/828/18 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/828/18, справі присвоєно номер провадження 5/60/18, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначено на 26.06.2018 р. Ухвалою суду від 26.06.2018 р. №908/828/18 у судовому засіданні оголошено перерву в судовому засіданні до 23.07.2018 р. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін у судове засідання визнано обовязковою. У судовому засіданні 23.07.2018р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином під розписку у судовому засіданні від 26.06.2018 р. та шляхом направлення на його адресу ухвали суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Заявлено позовні вимоги про стягнення вартості спожитої теплової енергії на суму 2 035,44 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, Закон України Про теплопостачання від 02.06.2005 р. за № 2633-IV, Правила користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р., ст. ст.1, 2, 12, 162-164, 171 ГПК України.

Відповідач у судове засідання 23.07.2018р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за відсутності належним чином уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач не скористався. Документи запропоновані ухвалою суду не надав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.05.2018 р. №908/1229/18 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернулася копія ухвала суду від 29.05.2018 р. про відкриття провадження у справі №908/828/18 з відміткою УДППЗ «Укрпошта» причина повернення - за закінченням терміну зберігання.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Суд враховує, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2004 р. між Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради (далі Орендодавець), комунальним закладом «Палац культури «Титан» (далі Балансоутримувач) та ТОВ «Вікан» (далі Орендар) укладено договір №4 оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 1 договору, орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності Запорізької міської ради від 05.05.2004 р. №67 «Про надання згоди комунальному підприємству «Палац культури «Титан»на передачу в оренду частин приміщень палацу культури «Титан» по вул. Перемоги, 131 субєктам підприємницької діяльності» передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення №181 (площею 22,40 кв.м) та частину приміщень загального користування (площею 5,70 кв.м) третього поверху будівлі (літ. А-3) по пр. Леніна, 131, загальною площею 28,10 кв.м., що знаходиться на балансі комунального закладу «Палац культури «Титан», вартість приміщень визначена у звіті про оцінку і становить за незалежною оцінкою 16 223,00 грн. (шістнадцять тисяч двісті дванадцять три грн. 00 коп.) станом на 30.11.2003 р.

Приписами п. 5.13 договору передбачено, що орендар зобовязаний укласти договори з постачальниками комунальних та інших послуг або з Балансоутримувачем на компенсацію комунальних, експлуатаційних витрат, втрат на спільне утримання прилеглої території та елементів благоустрою, своєчасно вносити платню за ці послуги.

Пунктом 10.1. договору визначено, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців. Моментом обчислення строку договору є день передачі приміщення за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 10.6 договору, в разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до ОСОБА_1 прийому-передачі від 25.11.2015 р. ТОВ «Вікан» передав, а департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та комунальний заклад «Палац культури «Титан» прийняли нежитлове приміщення №181 площею 22,40 кв.м та частину приміщень загального користування площею 5,70 кв.м третього поверху будівлі (літ. А-3) по вул. Перемоги, 131, які перебувають на балансі комунального закладу «Палац культури «Титан», вартість яких визначена у звіті про незалежну оцінку і становить за висновком про їх вартість 16 223,00 грн. станом на 30.11.2003 р.

Концерн Міські теплові мережі діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємства, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут та інше.

Правовідносини в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 (далі Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.

Позивач є монополістом відповідно до положень Закону України Про природні монополії та відповідно до ст. 19 Закону України Про теплопостачання не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про теплопостачання теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24 Закону України Про теплопостачання). Аналогічне положення закріплено у п. 14 Правил.

Частиною 2 ст. 275 ГК України визначено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

01.01.2013 р. між Концерном Міські теплові мережі (далі теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю Вікан (далі споживач) було укладено договір №203725 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до п.1.1. якого теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 пара та гаряча вода; постачання пари, гарячої води), а споживач зобовязується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Відповідно до Додатку №1 2Обсяги та порядок постачання теплової енергії споживач» визначено, що теплопостачальна організація відпускає в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. на обєкт споживача, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131.

Згідно п. 10.1. вказаного договору, цей договір діє з 01.01.2013 р. до 31.12.2013 р.

Додатковою угодою №1 від 18.12.2013 р. сторонами було змінено п. 10.1. договору та викладено його в наступній редакції: «Цей договір діє з 01.01.2013 р. до 31.12.2014 р.». У пункті 3 цієї угоди зазначено, що додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання і є невідємною частиною договору №203725 від 01.01.2013 р.

На адресу відповідача позивачем було надіслано лист від 12.10.2015 р. за вих. №1311/09, у якому позивач надіслав два примірника додаткової угоди з пролонгацією терміну дії договору. Однак, позивачем не було отримано відповіді на вказаний лист.

В позовній заяві зазначено, що в період з січня 2015 р. по грудень 2015 р. позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 2 035,44 грн. На підтвердження передачі відповідачу теплової енергії у спірний період, позивачем надано ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії: від 31.01.2015 р. на суму 217,18 грн., від 28.02.2015 р. на суму 267,18 грн., 31.03.2015р. на суму 484,43 грн., 30.11.2015 р. на суму 512,72 грн., 31.12.2015р. на суму 722,41 грн.

При цьому, у зазначених ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії вказано, що один примірник оформленого належним чином ОСОБА_1 підлягає поверненню Теплопостачальній організації. У разі не повернення оформленого ОСОБА_1 або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені лиц. рахунком терміни, акт вважається погодженим.

Також, відповідачу на загальну суму 2 035,44 грн. були виставлені рахунки за теплову енергію № 203725 від 31.01.2015 р. на суму 217,18 грн., № 203725 від 28.02.2015 р. на суму 267,18 грн., №203725 від 31.03.2015 р. на суму 484,43 грн., №203725 від 30.11.2015 р. на суму 512,72 грн., №203725 від 31.12.2015 р. на суму 722,41 грн.

ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії за наведені вище місяці та рахунків підтверджується відповідними реєстрами відправки рекомендованих листів за наведені періоди, копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідач вказані ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії позивачу зворотно не направив, рахунки залишив без оплати.

У зв'язку з цим, позивачем на адресу відповідача направлялись Претензії від 10.10.2017 р. за вих. №1202/09, від 20.09.2017р. за вих. №1043/05-юр з вимогою сплатити існуючу заборгованість за період з січень квітень 2015 р., листопад грудень 2015 р. в розмірі 2 035,44 грн.

До претензії 10.10.2017 р. за вих. №1202/09 в якості додатків було додано акт звірки взаємних розрахунків, розрахунок заборгованості, ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії, рахунки.

Факт направлення вказаних претензій з відповідними додатками підтверджується описом вкладення у цінний лист від 10.10.2017 р., фіскальним чеком від 10.10.2017 р., списком згрупованої кореспонденції від 21.09.2017 р., фіскальним чеком від 21.09.2017 р.

Однак, оплати заборгованості відповідачем здійснено не було.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області за захистом свої прав та просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 2 035,44 грн.

Правовідносини в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Законом України Про теплопостачання (надалі - Закон), Правилами користування тепловою енергією (надалі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до Пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, який оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Виходячи зі змісту Закону України Про теплопостачання(ст. 2 Закону), він регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; Теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії (ст. 1 Закону України Про теплопостачання, надалі - Закону). Таким є позивач у справі.

Відповідно до Закону України Про природні монополії Концерн Міські теплові мережі відноситься до суб'єктів природної монополії.

Основним предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії, розподіл теплової енергії для підігріву житла і побутових потреб населення, підприємств, організацій і її збут.

Як монополіст такої природної монополії, відповідно до ст. 19 Закону України Про теплопостачання, Концерн не може відмовити у наданні послуг з постачання теплової енергії за наявності технічної можливості.

Відповідно до Законів України Про теплопостачання та Правил користування тепловою енергією теплова енергія може споживатись лише на підставі договору.

Статтею 24 Закону визначено, що одним з основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

До обов'язків споживача теплової енергії, згідно абз. 6 п. 40 Правил користування тепловою енергією, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі даної норми відповідач повинен був утримувати нежитлове приміщення, зокрема укласти з теплопостачальною організацією типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У статті 179 Господарського кодексу України закріплено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Однак, договір №203725 від 01.01.2013 р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді між позивачем та відповідачем не був пролонгований.

Зважаючи на те, що система опалення нежитлового відповідача є невідємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, в якому воно розташовано, і у позивача відсутня законна, правова підстава і технічна можливість припинити відпуск теплової енергії на обєкт теплопостачання шляхом відключення приміщення від централізованої системи теплопостачання, у спірний період на зазначене приміщення згідно рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії було відпущено на користь відповідача теплову енергію у розмірі 2 035,44 грн.

Позивач здійснював відпуск теплової енергії з початку опалювального сезону 2015р. відповідно до рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя.

Опалювальний сезон 2014-2015 р.р. у м. Запоріжжя розпочався з 23.10.2014 р. відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №389 від 21.10.2014 р. та закінчився 13.04.2015 р. відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №154 від 10.04.2015 р.

Опалювальний сезон 2015-2016 р.р. у м. Запоріжжя розпочався з 11.10.2015 р. відповідно до Розпорядження Запорізького міського голови №335р від 08.10.2015 р. та закінчився 01.04.2016 р. відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №174 від 01.04.2016 р.

Зазначеним підтверджується здійснення позивачем постачання теплової енергії на приміщення відповідача.

Система опалення приміщення відповідача є невід'ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, в якому воно розташоване. Тож, факт наявності теплопостачання в приміщення відповідача в спірному періоді є підтвердженим.

Пунктом 23 Правил визначено, що Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно долучених до матеріалів справи актів приймання-передачі теплової енергії у період з січня 2015 р. по квітень 2015 р. та з листопада 2015 р. по грудень 2015р. позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 2 035,44 грн.

Доказом направлення відповідачу зазначених вище рахунків та актів є наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії реєстрів відправки рекомендованих листів.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказує у позовній заяві позивач, враховуючи відсутність між сторонами договірних відносин, нарахування здійснювалися на особистий рахунок № 203725.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачу послуги з централізованого теплопостачання позивачем не надавались, або що відповідач ці послуги не отримував.

Також, слід відзначити, що властивості теплової енергії зводяться до наступного:

1) теплову енергію неможливо накопичувати у значній кількості і зберігати;

2) процес виробництва теплової енергії, як правило, неперервний і невід'ємно пов'язаний як з її транспортуванням, так і з споживанням;

3) теплова енергія при передачі споживається і не може бути повернена.

Згідно з частиною 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до ч. 1 статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії, позивач цілком обґрунтовано скористався наданим йому законом правом на стягнення суми заборгованості у судовому порядку, посилаючись на норми ст. 692 ЦК України.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу на норми ст. 387 Цивільного кодексу України, якими визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка безпідставно, без відповідної правової підстави, володіє цим майном.

За приписом ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, вищевказана норма права встановлює підстави виникнення зобов'язання повернути безпідставно придбане майно або відшкодувати його вартість, якими є сукупність наступних умов:

- є набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 ЦК України.

Статтею 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається у момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналізуючи наведені вище норми права, суд зазначає, що бездоговірне споживання відповідачем теплової енергії за рахунок централізованого опалення є порушенням вимог чинного законодавства, а тому вартість теплової енергії, безпідставно отриманої відповідачем підлягає стягненню як вартість безпідставно набутого майна, відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Наказом Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 р. Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води зі змінами, внесеними Наказом Мінжитлокомунгоспу за №169 від 06 жовтня 2007 року, визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП.

Внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року зміни унеможливлюють відключення від теплопостачання окремих приміщень багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку (гуртожитку).

Відключення окремих приміщень від мереж централізованого теплопостачання неодмінно вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування житлового будинку (гуртожитку) в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир (кімнат) та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими. Важливою й непереборною властивістю вже наявного централізованого теплопостачання є технічна нероздільність системи, у якій робота кожного елемента системи теплопостачання кожного споживача гідравлічно впливає на роботу всіх елементів системи. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого теплопостачання) погіршує роботу загальної системи, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимо відповідно до Цивільного кодексу України та Конституції України. Відключення теплопостачання в окремому приміщенні значною мірою порушить вимоги СНиПу (Строительных норм и правил), а саме вплине на якість теплопостачання до інших житлових та нежитлових приміщень будинку (гуртожитку).

В цілях недопущення порушення конституційного права громадян в користуванні теплом і забезпечення збереження їх здоров'я, позивач змушений був постачати відповідачу теплову енергію.

Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов'язковість укладання якого покладено як на споживачеві, так і на теплопостачальній організації, не звільняє відповідача (Споживача) від сплати вартості фактично отриманої від позивача (Теплопостачальної організації) теплової енергії.

Судом встановлено, що 25.11.2015 р. ТОВ «Вікан» повернув департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та комунальному закладу «Палац культури «Титан» за ОСОБА_1 прийому-передачі нежитлове приміщення №181 площею 22,40 кв.м та частину приміщень загального користування площею 5,70 кв.м третього поверху будівлі (літ. А-3) по вул. Перемоги, 131.

Позивачем складено ОСОБА_1 прийому-передачі теплової енергії за грудень 2015 р. від 31.12.2015р. на суму 722,41 грн. та виставлено відповідачу рахунок №203725 від 31.12.2015 р. на суму 722,41 грн. для здійснення оплати.

Враховуючи, що орендоване приміщення відповідач повернув орендодавцю та балансоутримувачу 25.11.2015 р., то здійсненні позивачем нарахування за грудень 2015 р. є безпідставними та сума в розмірі 722,41 грн. є необґрунтованою. Крім того, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів перебування відповідача у вказаному приміщенні в грудні 2015 р., тому суд приходить до висновку, що в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

В ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2015р. на суму -168,48 грн. зазначено, що теплопостачальною організацією в квітні 2015 р. був зроблений перерахунок теплової енергії за березень 2015 р. згідно лицевого рахунку №203725 від 01.01.2013 р.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача боргу перед позивачем за отриману теплову енергію за період з січня 2015р. по квітень 2015 р. на суму 968,79 грн., за листопад 2015 р. сума в розмірі 512,72 грн. та з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку за березень 2015 р. - 168,48 грн. загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 1 313,03 грн.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано.

Доказів сплати суми боргу у повному обсязі відповідачем суду не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вікан (69057, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131; ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69094, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; ; п/р зі спеціальним режимом використання №2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», код МФО 313957) основний борг в сумі 1 313 (одна тисяча триста тринадцять) грн. 03 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вікан (69057, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131; ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69094, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; ; п/р №1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», код МФО 313957) судовий збір у розмірі 1 136 (одна тисяча сто тридцять шість) грн. 64 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

4. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено: 27.07.2018 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.