ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року Справа № 923/1107/17
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мишкіної М.А.

суддів: Будішевської Л.О., Бєляновського В.В.

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження в.о.керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №797 від 11.07.2018р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018р. )

при секретарі судового засідання Лук'ященко В.Ю.

за участю представників сторін:

від ФОП - ОСОБА_8. - ОСОБА_9 - адвокат, за ордером;

від ПП «Агрофірма «Милівська» - Матвєєва-Вац Н.В. - адвокат, за ордером;

від ОСОБА_4 - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8

на рішення господарського суду Херсонської області від 05 квітня 2018 року

у справі №923/1107/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8

до Приватного підприємства «Агрофірма «Милівська»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про витребування майна з чужого незаконного володіння, визначення порядку виконання судового рішення

суддя суду першої інстанції: Остапенко Т.А.,

час і місце ухвалення рішення: 05.04.2018р., 10:31 год., м. Херсон, господарський суд Херсонської області, зала судових засідань №321,

повний текст рішення складений 16.04.2018р.

Сторони та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 21.06.2018р. оголошувалась перерва згідно ст.216 ГПК України.

У судовому засіданні 11.07.2018р. повідомлено про розгляд справи 26.07.2018р.

В судовому засіданні 03.08.2018р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

01.12.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_8 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_8.) звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма «Милівська» (надалі - відповідача, ПП «Агрофірма «Милівська»), в якому просив суд:

- витребувати з незаконного володіння ПП «Агрофірма «Милівська» на його користь нерухоме майно - ? частину магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), яке вибуло із його власності на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014 року;

- визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування реєстрації права власності ПП «Агрофірма «Милівська» на ? частину магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014 р. №22-ц/791/598/2014 (№ справи 2110/5386/12-ц), на підставі якого право власності на належну йому ? частину магазину промислових товарів, розташованого по АДРЕСА_1, було визнано за ОСОБА_4 та згодом передано ПП "Агрофірма "Милівська", було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 р., у зв'язку із чим він відповідно до ст.ст. 317,319,388,399 ЦК України має право витребувати вказане майно із чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.12.2017р. прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4.

26.12.2017р. відповідач подав місцевому господарському суду клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку з неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи №2110/5386/12 в Херсонському міському суді Херсонської області, які пов'язані між собою, до набрання законної сили судовим рішенням.

12.01.2018р. ПП «Агрофірма «Милівська» подало господарському суду Херсонської області відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою місцевого господарського суду від 17.01.2018р. провадження у справі №923/1107/17 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №2110/5386/12-ц, що перебуває у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, третя особа: АТ «Райффайзен Банк Аваль», про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.02.2018р. апеляційну скаргу ФОП - ОСОБА_8. задоволено; Ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018р. про зупинення провадження у справі №923/1107/17 скасовано; справу №923/1107/17 направлено до господарського суду Херсонської області для продовження розгляду по суті.

Ухвалою суду першої інстанції від 07.03.2018р. призначено до розгляду справу у підготовчому засіданні; ухвалою суду від 21.03.2018р. справу призначено до судового розгляду по суті.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 05.04.2018р. (суддя Остапенко Т.А.) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст. 16, 316 (ч.1), 317, 319, 331 (ч.2), 387, 388, 358 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вмотивовано наступним. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014р. по справі №22-ц/791/598/2014 в порядку розподілу спільного майна подружжя, ОСОБА_4 виділено та визнано право власності, зокрема, на ? частину магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1, загальною вартістю 880000 грн.; 25.04.2015р. об'єкт нерухомого майна магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна ОСОБА_4 передано до статутного капіталу ПП "Агрофірма "Милівська". Відповідачем зареєстровано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 12.05.2015 р. серії НОМЕР_2, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.97), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отримання майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу третя особа ОСОБА_4 набула статус власника приватного підприємства з часткою 19,61%, що становить 500000 грн. у статутному капіталі, отримала право на частину прибутку відповідача та частину активів у разі його ліквідації.

Суд вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження обставин припинення права спільної часткової власності та набуття ним права власності на об'єкт нерухомого майна - ? магазина промислових товарів, що унеможливлює задоволення позову в обраний ним спосіб - шляхом витребування з незаконного володіння ПП "Агрофірма "Милівська" на його користь нерухоме майно - ? частини магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01). Також, судом відмовлено у вимозі позивача про визначення порядку виконання судового рішення, шляхом зазначення у рішенні, що воно є підставою для скасування реєстрації права власності ПП "Агрофірма "Милівська" на ? частини магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), оскільки відмовлено у задоволенні першої позовної вимоги.

Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_8. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015р. рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Отже, правова підстава виникнення права власності у ОСОБА_4 на ? частину магазину промислових товарів відпала після скасування рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014р. Враховуючи, що майно вибуло з власності ОСОБА_8. не з волі власника, а іншим шляхом, він має право, керуючись положеннями ст. 388 ЦК України, звернутися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки його інтереси були порушені в результаті винесення рішення суду, яке скасовано вищою інстанцією, як помилкове. Позивачем заявлений віндикаційний позов, умовою заявления якого законом не визначається наявність у спірної речі (речей) індивідуальних ознак. Встановлення судом родових ознак речі, які дали б можливість її ідентифікувати при витребуванні з чужого незаконного володіння потребує безпосередньо порядок виконання рішення. У зв'язку з цим і склалася судова практика, що речі, які не мають достатньо індивіалізуючих (родових) ознак не можуть бути предметом віндикаційного позову. При цьому, ФОП ОСОБА_8. просить витребувати з незаконного володіння ПП «Агрофірма «Милівська» 1/2 частину приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01). Витребуване майно має визначений розмір частки в цілісному об'єкті нерухомого майна, адресу, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та загальну площу приміщень магазину. Зазначених родових ознак майна достатньо для індивідуалізації витребуваного майна при його витребуванні. Отже твердження суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів на підтвердження обставин припинення права спільної часткової власності та набуття ним права власності на об'єкт нерухомого майна, та як наслідок відсутність в нього права на звернення з віндикаційним позовом, - є безпідставними та не основані на вимогах чинного законодавства. Такі висновки суду, за умови належності майна власнику на праві спільної часткової власності, фактично позбавляють позивача права на звернення до суду за захистом свого порушеного права на підставі положень ст. 388 ЦК України. Інших способів захисту в подібних правовідносинах чинним законодавством не передбачено.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.05.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП - ОСОБА_8. на рішення господарського суду Херсонської області від 05.04.2018р. у справі №923/1107/17; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу до 29.05.2018р. згідно з нормами ст.263 ГПК України з наданням з відзивом доказів його направлення іншим учасникам справи.

30.05.2018р. відповідач надіслав суду: відзив на апеляційну скаргу з доказами його направлення позивачу та третій особі, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення; клопотання про забезпечення проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції (найближчий суд, до якого може прибути представник заявника - господарський суд Херсонської області); заяву про відвід суддів Бєляновського В.В. та Поліщук Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2018р. зупинено апеляційне провадження у справі №923/1107/17 до вирішення питання про відвід суддів Бєляновського В.В. та Поліщук Л.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.06.2018р. (суддя Філінюк І.Г.) відмовлено у задоволенні заяви про відвід суддів Бєляновського В.В. та Поліщук Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.06.2018р. поновлено апеляційне провадження у справі №923/1107/17; призначено справу №923/1107/17 до розгляду на 21.06.2018р.; допущено участь в судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду 21.06.2018р. о 15:30 в режимі відеоконференції (проведення якої доручено господарському суду Херсонської області) представника ПП «Агрофірма «Милівська».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2018р. допущено до участі в судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду 11.07.2018р. о 10:00 в режимі відеоконференції представника Приватного підприємства "Агрофірма "Милівська".

У зв'язку з відрядженням з 11.07.2018р. по 12.07.2018р. та відпусткою з 16.07.2018р. по 20.07.2018р., з 23.07.2018р. по 27.07.2018р., з 30.07.2018р. по 03.08.2018р. судді - члена колегії Поліщук Л.В., розпорядженням в.о. керівника апарату суду №797 від 11.07.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/1107/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2018р. прийнято справу №923/1107/17 до провадження та розпочато розгляд справи по суті повторно у зміненому складі суду: головуючий суддя Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Бєляновський В.В. за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених главою 1 розділу ІV ГПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2018р. допущено до участі в судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду 26.07.2018р. о 14:00 в режимі відеоконференції представника ПП "Агрофірма "Милівська".

Ухвалою від 23.07.2018р. перенесено розгляд справи на 03.08.2018 об 11:00год. у зв'язку із перебуванням судді Бєляновського В.В. у відрядженні з 24.07.2018р. по 26.07.2018р.

У судових засіданнях представник позивача підтримав скаргу та просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення - залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 свого представника в засідання апеляційного господарського суду не направила.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, виданого 11.03.1997 р., зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с. 66).

Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (частка кожного із співвласників в праві власності на спільне майно складає ?) належало нежитлове приміщення - магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м по АДРЕСА_1, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.11.2006 р., а 29.11.2011 р. замість втраченого оригіналу свідоцтва видано дублікат свідоцтва про право власності НОМЕР_1(а.с. 67) .

05.12.2006р. Херсонським державним бюро технічної інвентаризації здійснена державна реєстрація права власності (спільної часткової) ФОП - ОСОБА_8. та ОСОБА_4 на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта 3210617) - магазин промислових товарів по АДРЕСА_1, а 30.11.2011 р. співвласникам видано витяг про державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт (а.с. 12,68).

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014 р. по справі № 22-ц/791/598/2014 р., в порядку поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_4 виділено та визнано право власності, зокрема, на ? частину магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1, загальною вартістю 880 000 грн. (а.с 137-145) за ОСОБА_4.

На підставі зазначеного судового рішення, 19.05.2014 р. державним реєстратором Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні проведено державну реєстрацію за ОСОБА_4 ? частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно - магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта 01), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 73-76).

19.05.2014р. державним реєстратором Дніпровського РУЮ у м.Херсоні проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на ? частину спірного магазину на підставі рішення суду, серія та номер 22-ц/791/598/2014, видавник Апеляційний суд Херсонської області, та ухвали цього ж суду (серія та номер ті ж самі) від 27.02.2014р., що підтверджується відомостями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2016р. щодо Об'єкта нерухомого майна реєстраційний номер 01 (розділ «Деталізована інформація про право власності» - а.с.35-36), номер запису про право власності 5753240).

Учасниками справи визнається та не оспорюється, що ОСОБА_4 наразі має прізвище ОСОБА_4 (третя особа в господарській справі).

15.09.2014 р. на підставі свідоцтва про право власності серія та номер 26996401, виданого 18.09.2014 р., державним реєстратором Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні здійснено реєстрацію за ОСОБА_4 ? частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно - магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта 01), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2016р.

25.04.2015 р. об'єкт нерухомого майна - магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, за актом приймання-передачі нерухомого майна ОСОБА_4 передано до статутного капіталу ПП "Агрофірма "Милівська" (а.с. 115).

ПП "Агрофірма "Милівська" зареєстровано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 12.05.2015 р. серії НОМЕР_2 (а.с. 96), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 97), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 71-72).

Наразі ця інформація з Державного реєстру прав є актуальною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 р., справа № 6-9444св15 рішення апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014 р. було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зокрема, звернуто увагу на ту обставину, що магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, зареєстрований за ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_4 як спільна часткова власність (а.с. 120-128).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 р. рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28.11.2013 р. та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 08.12.2015 р. скасовані (а.с. 129-136), а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, і на момент розгляду господарського спору перебувала у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області (а.с. 116-117).

Вартість ? частки нежитлового вбудованого приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 10.11.2017 р. складає 2731544,00 грн. (а.с. 40-41).

Згідно з ч.4 ст. 13 Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно з ч1. ст. 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317,319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст. 320 ЦК України одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

ОСОБА_4 на момент передачі за актом об'єкта нерухомості до статутного капіталу відповідача була одноособовим власником об'єкта нерухомості - магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, враховуючи рішення апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2014 р. по справі № 22-ц/791/598/2014 (№ справи 2110/5386/12-ц), після відповідної державної реєстрації права власності на ? часток в цьому об'єкті.

Отримання майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу третя особа ОСОБА_4 набула статус власника приватного підприємства з часткою 19,61%, що становить 500000 грн., у статутному капіталі (а.с. 86-89), отримала право на частину прибутку відповідача та частину активів у разі його ліквідації.

Згідно з ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при розгляді справи не встановлено обставин, що підтверджували б обізнаність відповідача про наявність перешкод до вчинення третьою особою - ОСОБА_4 правочину щодо передачі майна до статутного капіталу приватного підприємства та, водночас, усвідомлення відповідачем факту порушення своїми діями прав іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

У постанові Верховного суду України від 18.01.2017 р. у справі №6-2776цс16 зазначено, що за змістом п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Отже, для застосування ст.ст.387,388 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами.

При цьому, позов про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню у випадку, якщо у власника майна, що вибуло з його володіння і перебуває у неправомірному володінні іншої особи, залишається право на це майно (таке право власності має існувати на момент звернення з позовом до суду).

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують, що йому належить право власності на об'єкт нерухомості - ? магазина промислових товарів. Натомість, надані докази свідчать, що позивач є співвласником і йому належить частка (?) у праві спільної власності на магазин промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України, спільна часткова власність - це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Тобто, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Набуття права власності на конкретну (реальну) частку у майні (виділене майно) реалізується шляхом виділу співвласником у натурі частки із спільного майна чи поділу майна в натурі між співвласниками за домовленістю, із застосуванням механізмів, передбачених ст.ст. 364,367 ЦК України, що має наслідком припинення права спільної часткової власності. У випадках, передбачених законом, особа набуває право власності на виділене майно з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Витребування майна із чужого незаконного володіння - це передбачений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Однак, як вірно зазначено місцевим судом у своєму рішенні, позивач не надав доказів на підтвердження обставин припинення права спільної часткової власності та набуття ним права власності на об'єкт нерухомого майна - ? магазина промислових товарів, що унеможливлює задоволення позову в обраний ним спосіб - шляхом витребування з незаконного володіння ПП "Агрофірма "Милівська" на його користь нерухомого майна - ? частини магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Якщо частка у праві спільної часткової власності за відплатним договором придбана в особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, то порушене право особи, яка втратила частку, підлягає захисту шляхом поновлення права на неї за умови, що ця частка вибула з її володіння не з її волі. Під час розгляду такої вимоги за аналогією закону (ч.1 ст. 8 ЦК) застосовуються положення ст.ст. 387,388 ЦК України. Зазначена позиція наведена у п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Отже висновок місцевого господарського суду про відмову у позові про витребування майна у вигляді ? частини магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 з підстав неналежності позивачу на праві власності індивідуально визначеного об'єкта нерухомості та неналежного способу захисту порушеного права колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта стосовно відсутності іншого способу відновлення свого порушеного права суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ФОП ОСОБА_8. не позбавлений права в судовому порядку вимагати поновлення права на частку ? у праві спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01, співвласником якого була ОСОБА_4, а власником 1/1 частини наразі є ПП «Милівська».

Суд звертає увагу скаржника, що за ст.ст.387, 388 ЦК України можливе витребування майна, а не частки у праві власності, тому вимоги позивача в межах предмету розглядуваного спору та його підстав задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови й у вимозі позивача про визначення порядку виконання судового рішення шляхом зазначення у рішенні, що воно є підставою для скасування реєстрації права власності ПП "Агрофірма "Милівська" на ? частину магазину промислових товарів, загальною площею 104,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01), оскільки така вимога є похідною від вимоги про витребування з незаконного володіння ПП «Агрофірма «Милівська» на користь позивача нерухомого майна, у задоволенні якої відмовлено.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні та рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст.236, 276 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236,240,269,270,275,276,281-284 ГПК України,

колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 05 квітня 2018 року у справі №923/1107/17 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ФОП ОСОБА_8.

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст. 286 ГПК України.

Повна постанова складена 03 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Бєляновський В.В.