РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Справа № 903/1028/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник Войтина А.М.

відповідача: Павлович Л.Я., представник Бондаренко В.Г. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Луцької міської ради на ухвалу господарського суду Волинської області, постановлену 04.05.18р. суддею Дем'як В.М. о 10:27 у м.Луцьку

у справі № 903/1028/16

за позовом Луцької міської ради

до відповідача Фізичної особи підприємця Павлович Людмили Ярославівни

про повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.05.18р. у справі №903/1028/16 прийнято заяву Луцької міської ради про відмову від позову; закрито провадження у справі; стягнуто з Луцької міської ради на користь підприємця Павлович Людмили Ярославівни 3362грн. - понесених судових витрат по справі; стягнуто з Луцької міської ради в дохід Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м. Луцьку судовий збір в сумі 22083,61 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна вимога Луцької міської ради про повернення земельної ділянки є вимогою майнового характеру, а відтак розмір судового збору має обраховуватися із вартості майна. У даному випадку - із визначеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, сума якої станом на 19.01.2017р. (дата виготовлення технічної документації) становить 1564107,64 грн. Судовий збір позивачем сплачений у розмірі 1378грн. (платіжне доручення №2279 від 16.12.2016р.), як за немайнову вимогу. Розмір судового збору за майнову вимогу, за обрахунками суду першої інстанції, мав становити 23461,61грн. Відтак позивач - Луцька міська рада має доплатити 22083,61грн. судового збору.

Також із позивача - Луцької міської ради на користь підприємця Павлович Людмили Ярославівни підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подання апеляційних скарг на ухвалу господарського суду Волинської області від 27.02.217р. у справі №903/1028/16 (сплачено судового збору 1600грн.) та ухвалу господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. у справі №903/1028/16 (сплачено судового збору 1762грн.).

Не погоджуючись з прийнятим процесуальним рішенням, Луцька міська рада звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою від 14.05.2018р., в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 04.05.2018р. у справі №903/1028/16 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного процесуального рішення припустився порушення норм матеріального та процесуального права. Додатково у скарзі апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позовна вимога, із якою позивач - Луцька міська рада звернулася до господарського суду Волинської області, є вимогою немайнового характеру. Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч. 5 ст.216, ст. 1212 ЦК України), - як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Таким чином, вимоги майнового характеру - це виключно вимоги про стягнення грошових коштів, витребування майна, що вибуло з власності позивача та відповідно до позовних вимог має бути йому повернуто, або про визнання права власності на таке майно. Тобто, відповідно до таких вимог суд має вирішити питання про перехід права власності на кошти чи майно на користь позивача. У даній позовній заяві заявлено позовну вимогу про повернення Луцькій міській раді земельної ділянки комунальної власності, що використовується відповідачем та має бути повернута власнику. Земельна ділянка з власності за таких обставин не вибувала.

А оскільки судом першої інстанції не було позивачу роз'яснено наслідки подання заяви про відмову від позову та закриття провадження у справі, як того вимагає ст.191 ГПК України, то у даному випадку ухвалу господарського суду Волинської області від 04.05.2018 року у справі № 903/1028/16 слід скасувати повністю, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 04.05.18р. - без змін із підстав, які наведені у відзиві.

В судовому засідання підприємець Павлович Л.Я. та її представник адвокат Бондаренко В.Г. підтримали доводи, які наведені у відзиві.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Волинської області від 04.05.2018р. у даній справі слід скасувати в частині стягнення з позивача в дохід Державного бюджету України 22083,61грн. та змінити в частині розподілу судових витрат на користь відповідача підприємця Павлович Л.Я., задоволивши таким чином апеляційну скаргу частково, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи позивач - Луцька міська рада - 28.12.16р. звернувся до господарського суду Волинської області з позовом про зобов'язання підприємця Павлович Людмили Ярославівни повернути Луцькій міській раді земельну ділянку площею 3683кв.м. кадастровий номер :33:043:0001, розташовану за адресою: вул. Теремнівська, 65а, м. Луцьк, по акту приймання-передачі у стані, придатному для подальшого використання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 02.09.2005р. між Луцькою міською радою та підприємцем Павлович Людмилою Ярославівною та відмову орендодавцю на подальше його поновлення, що підтверджується рішенням Луцької міської ради № 80/80 від 28.10.2015р. "Про відмову підприємцю Павлович Л.Я. у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на вул.Теремнівській, 65а".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 29.12.2016р. у справі 903/1028/16 порушено провадження за даним позовом та призначено його до розгляду на 30.01.17р.

В судовому засіданні 30.01.17р. оголошено перерву до 27.02.17р. (а.с.78, т.І).

У свою чергу 25.01.17р. підприємець Павлович Людмила Ярославівна звернулася до господарського суду Волинської області із позовом про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради. Відповідачем визначено Луцьку міську раду (а.с.98-102, т.ІІ).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.01.2017р. у справі 903/90/17 порушено провадження за позовом підприємця Павлович Л.Я. (а.с.97, т.І).

14.02.17р. позивачем до господарського суду Волинської області подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаною із нею справи №903/90/17.

21.02.17р. господарським судом Волинської області ухвалено рішення у справі №903/90/17 за результатами розгляду позову підприємця Павлович Л.Я. до Луцької міської ради про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради (а.с.109-111, т.І). Повний текст рішення складено 22.02.17р. Рішення набирає законної сили через 10 днів із дня складення повного тексту (тобто із 05.03.17р.).

27.02.2017р. ухвалою господарського суду Волинської області клопотання позивача - Луцької міської ради про зупинення провадження у справі №903/1028/16 задоволено та зупинено провадження у справі до вирішення справи №903/90/17 за позовом ФОП Павлович Л.Я. до Луцької міської ради про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 28.10.2015р. №80/80 (а.с.113-114, т.І).

Не погодившись із ухвалою господарського суду Волинської області від 27.02.2017р. у справі №903/1028/16, відповідач - ФОП Павлович Л.Я. подала до Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просила ухвалу від 27.02.17р. скасувати, а позов Луцької міської ради залишити без розгляду (а.с.119-122, т.І).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.03.2017р. апеляційну скаргу ФОП Павлович Л.Я. на ухвалу від 27.02.217р. у справі №903/1028/16 залишено без задоволення; ухвалу господарського суду Волинської області - без змін та повернуто матеріали зазначеної справи до суду першої інстанції (а.с.145-148, т.І).

Як вбачається із матеріалів справи №903/1028/16 рішення у справі №903/90/17 оскаржувалося як в апеляційному так і касаційному порядку. Постановою Вищого господарського суду України від 29.08.17р. касаційна скарга Луцької міської ради задоволена частково. Постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 та рішення господарського суду Волинської області від 21.02.2017 у справі № 903/90/17 - скасовані, а справу № 903/90/17 направлена на новий розгляд до Господарського суду Волинської області (а.с.152-155, т.І).

За результатами нового розгляду 15.11.17р. господарським судом Волинської області ухвалено рішення у справі №903/90/17, яким позов підприємця Павлович Л.Я. до Луцької міської ради про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради задоволено повністю. Рішення набрало законної сили.

Про ці обставини відповідач звертає увагу суду першої інстанції у клопотанні про поновлення провадження у справі №903/1028/16 (а.с.159, т.І).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.01.18р. поновлено провадження у справі №903/1028/16 (а.с.160, т.І).

05.02.2018р. ухвалою місцевого господарського суду (за результатами розгляду заяви позивача про залишення без розгляду його позову) у справі 903/1028/16 залишено позов Луцької міської ради до підприємця Павлович Людмили Ярославівни про повернення земельної ділянки без розгляду.

Не погодившись із ухвалою господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. у справі №903/1028/16 відповідач - ФОП Павлович Л.Я. подала до Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просила ухвалу від 05.02.18р. скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.188-191, т.І).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2018р. апеляційну скаргу апелянта задоволено; скасовано ухвалу господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. у справі №903/1028/16; передано матеріали зазначеної справи для продовження розгляду до господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду господарського суду Волинської області від 21.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її до розгляду на 23.04.2018р. (а.с.216. т.І).

До початку судового засідання від позивача - Луцької міської ради, із посиланням на статті 46, 191 Господарського процесуального кодексу України, надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження у справі №903/1028/16 (а.с.223, т.І), яка була задоволена ухвалою суду першої інстанції від 04.05.18р., а провадження у справі №903/1028/16 закрито із стягненням з позивача: - на користь підприємця Павлович Людмили Ярославівни 3362грн. - понесених судових витрат по справі; - в дохід Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м. Луцьку судовий збір в сумі 22083,61 грн.

Колегія суддів вважає, що стягнення в дохід Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м.Луцьку судового збору в сумі 22083,61грн. не відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір", статті 129 Господарського процесуального кодексу України та обставинам справи.

Відповідно до вимог статті 55 Господарського процесуального кодексу України (редакція, яка діяла до 15.12.17р.) передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

За змістом п. 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч. 5 ст. 216, ст. 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Суд першої інстанції не врахував, що вказані правовідносини не носили характеру позадоговірних, тобто таких, які існували без укладення відповідного правочину, або його закінчення.

Як зазначалося вище у даній постанові підприємець Павлович Л.Я. звернулася за захистом свого порушеного права до господарського суду Волинської області, пред'явивши позов до Луцької міської ради про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради задоволено повністю.

За результатами розгляду даного позову у справі №903/90/17 господарським судом Волинської області 15.11.17р. прийнято рішення, яке набрало законної сили, та яким визнано поновленим договір оренди землі від 02.09.2005 року, зареєстрований Волинською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" 13.09.2005 року за № 1, укладений між фізичною особою-підприємцем Павлович Людмилою Ярославівною та Луцькою міською радою на той самий строк (десять років з 13 вересня 2010 року по 12 вересня 2025 року) і на тих самих умовах, які були встановлені договором. Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація 13.09.2005 року за № 1) на умовах, які зазначені у додатковій угоді та відображені у резолютивній частині рішення. Визнано таким, що не відповідає чинному законодавству та скасоване рішення Луцької міської ради від 28.10.2015 р. за № 80/80 "Про відмову підприємцю Павлович Л.Я. у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на вул.Теремніївській, 65а".

Відтак, з урахуванням вказаного рішення у справі №903/90/17, підприємець Павлович Л.Я. користується земельною ділянкою, розташованою на вул.Теремніївській, 65а у м.Луцьку із 13.09.2010р. і отримала право на таке користування до 12.09.2025р.

Зазначені обставини свідчать про договірні зобов'язання між фізичною особою-підприємцем Павлович Людмилою Ярославівною та Луцькою міською радою.

За таких обставин п. 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" на зазначені правовідносини не поширюється, а судовий збір у даному випадку має бути сплачений як із немайнової вимоги згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ставок судового збору, які діяли на момент подачі позову у справі 903/1028/16, розмір судового збору за подання позову немайнового характеру становив 1378грн.00коп. з урахуванням ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. № 928-VIII

Позивачем - Луцькою міською радою - судовий збір був сплачений у розмірі 1378грн.00коп. платіжним дорученням №2279 від 16.12.16р.

Що стосується покладення судових витрат на позивача за результатами розгляду апеляційних скарги на ухвали господарського суду Волинської області від 27.02.2017р. (про зупинення провадження у справі); від 05.02.2018р. (про залишення позову без розгляду).

Відповідно до п. 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України N 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

У Господарському процесуальному кодексі України, редакція якого діє з 15.12.17р. розподіл судових витрат передбачений у статті 129.

В силу частини 7 статті 106 ГПК України (редакція, яка діяла до 15.12.17р.) у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 271 ГПК України (редакція, яка діє з 15.12.17р.) - у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України (редакція, яка діяла до 15.12.17р.) чи статті 129 ГПК України (редакція, яка діє з 15.12.17р.).

За аналогією закону за результатами розгляду апеляційної скарги у разі її задоволення судові витрати відшкодовуються апелянту; у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги - залишаються за апелянтом.

Відтак у справі №903/1028/16 за результатами розгляду апеляційної скарги ФОП Павлович Л.Я. на ухвалу господарського суду Волинської області від 27.02.2017р. судові витрати у сумі 1600грн.00коп. мають залишитися за апелянтом - підприємцем Павлович Л.Я., а за результатами розгляду апеляційної скарги ФОП Павлович Л.Я. на ухвалу господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. судові витрати у сумі 1762грн.00коп. мають бути відшкодовані останній за рахунок Луцької міської ради.

Таким чином підприємцю Павлович Л.Я. мають бути відшкодовані судові витрати лише у розмірі 1762грн.00коп. - за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. у справі №903/1028/16.

Неврахування наведених вище обставин призвело до порушення судом першої інстанції норм матеріального права - Закону України "Про судовий збір".

Окрім того Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що в оспорюваному процесуальному документі містяться порушення судом першої інстанції норм процесуального права - ч.1 статті 130 ГПК України.

В силу частини 1 статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таких процесуальних питань місцевий господарський суд при постановленні ухвали від 04.05.18р. не вирішував.

Аналогічна вимога Закону щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору міститься і у частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позивачем - Луцькою міською радою судовий збір був сплачений у розмірі 1378грн.00коп. платіжним дорученням №2279 від 16.12.16р., то до повернення підлягає 689грн.00коп.

Що стосується вимог апеляційної скарги про скасування ухвали про закриття провадження у справі у повному обсязі на направлення справи до господарського суду Волинської області для продовження розгляду, то в цій частині колегія суддів приходить до висновку про безпідставність таких вимог. Судом апеляційної інстанції з'ясовано у представника апелянта, чи мають місце обставини, за якими була відкликана заява про відмову від позову та закриття провадження у справі, на що представник відповіла, що таких обставин не існує. Тобто заява про відмову від позову та закриття провадження у справі залишається чинною. Єдиним підставою апелянта щодо скасування ухвали у повному обсязі - це додаткове обрахування судового збору місцевим господарським судом Волинської області. Поряд з тим Рівненський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами Луцької міської ради, що судом першої інстанції не було роз'яснено наслідків закриття провадження у справі.

Адже подаючи заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі, позивач самостійно зазначив у ній посилання на норми статей 46 (Процесуальні права та обов'язки сторін), 191 (Відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем) ГПК України, що у свою чергу підтверджує його обізнаність із наслідками таких процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо скасування ухвали у повному обсязі, зокрема у частинах прийняття заяви про відмову від позову та закриття провадження у справі. В цих частинах оспорювана ухвала є законною. Інших доводів та аргументів апелянтом не наведено, обгрунтовуючих доказів не надано.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими частково, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення у частині стягнення з Луцької міської ради в дохід Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м.Луцьку судового збору в сумі 22083,61грн.

В частині стягнення судового збору із підприємця Павлович Людмили Ярославівни на користь Луцької міської ради пункт 3 резолютивної частини ухвали господарського суду Волинської області від 04.05.2018р. у справі №903/1028/16 слід змінити шляхом викладення його у такій редакції: "3. Стягнути з Луцької міської ради (43025, м.Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) на користь підприємця Павлович Людмили Ярославівни (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) в сумі 1762грн. понесених судових витрат по справі за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. у справі №903/1028/16".

У решті ухвалу господарського суду Волинської області від 04.05.2018р. у справі №903/1028/16 слід залишити без змін.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Видачу наказу на виконання даної постанови слід доручити господарському суду Волинської області.

Керуючись ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради від 14.05.18р. задоволити частково.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 04 травня 2018 року у справі №903/1028/16 скасувати в частині стягнення з Луцької міської ради в дохід Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м. Луцьку судового збору в сумі 22083,61 грн. та змінити в частині стягнення судового збору із підприємця Павлович Людмили Ярославівни, виклавши пункт 3 резолютивної частини ухвали господарського суду Волинської області від 04.05.2018р. у справі №903/1028/16 у такій редакції:

"3. Стягнути з Луцької міської ради (43025, м.Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) на користь підприємця Павлович Людмили Ярославівни (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) в сумі 1762грн. понесених судових витрат по справі за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 05.02.2018р. у справі №903/1028/16".

Повернути Луцькій міській раді (43025, м.Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) із Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 689грн.00коп.

Доручити господарському суду Волинської області на виконання даної постанови видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/1028/16 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "03" серпня 2018 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Крейбух О.Г.