ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/974/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Цісельського К.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Петров В-П.С. за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 9793,40грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" звернулось до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовом про стягнення вартості нестачі вантажу у сумі 9793,40грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань щодо перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.05.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.06.2018р. о 11:40.

В судовому засіданні від 21.06.2018р. було оголошено про відкладення розгляду справи на 10.07.2018р. о 10:30.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.06.2018р. було викликано сторін у судове засідання відкладене на 10.07.2018р. о 10:30.

Однак у звязку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 09.07.2018р., засідання суду не відбулося.

Після виходу судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 16.07.2018р. було призначено справу до розгляду на 25.07.2018р.

18.07.2018р. за вх.суду№14432/18 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.

25.07.2018р. за вх.суду№14998/18 відповідач звернувся до суду з клопотанням про приєднання письмових доказів.

25.07.2018р. за вх.суду№15059/18 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

В судовому засіданні від 25.07.2018р. було оголошено перерву до 14:30 25.07.2018р.

В судовому засіданні від 25.07.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/974/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як зазначає позивач, 05.04.2018р. ТОВ СП „Нібулон, що є вантажовідправником та вантажоодержувачем, завантажив у вагон №95647863 насипом вантаж пшеницю та передав залізниці для перевезення, що відображено у залізничній накладній №49107089 від 05.08.2018р. Під час переважування вказаного вагону по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу, а саме виявлено ознаки нестачі вантажу у розмірі 2050кг, що підтверджується актом про виявлення нестачі вантажу від 10.04.2018р., складаними працівниками ТОВ СП «НІБУЛОН». ТОВ СП «НІБУЛОН» у день виявлення ознак нестачі, а саме 10.04.2018, листом від 10.04.2018р. №4490/3-18/35 звернулось до начальника станції Миколаїв-вантажний з вимогою прийняти участь у комісійному переважуванні вищевказаних вагонів та скласти комерційні акт, що передбачено ст. 52 та ст. 129 Статуту залізниць України. Проте, станцією Миколаїв-вантажний було безпідставно відмовлено у комісійній видачі вантажу зі вказаного вагону (лист №117/М від 10.04.2018р.). ТОВ СП «НІБУЛОН» в порядку, передбаченому п. 16 Правил складання актів подало скаргу на відмову в участі представника залізниці у комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту від 10.04.2018р. №4534/3-18/35. Листом від 10.04.2018р. №123 Херсонська дирекція залізничних перевезень повідомила позивача про нібито відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу зі вищевказаного вагону та задоволення зазначеної скарги. У звязку з відмовою працівників залізниці приймати участь у комісійній видачі вантажу, ТОВ СП «НІБУЛОН» листом від 10.04.2018р. №4569/3-18/35 запропонувало керівництву станції Миколаїв-вантажний направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу з вагону №95647863 по кількості та складенні акту про приймання вантажу та акту експертизи за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

Позивач вказує, що 10.04.2018р. щодо вагону №95647863 було розпочато проведення експертизи регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, за результатами якої було складено акт експертизи №120-476 відповідно до п.6 цього акту завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагона. 10.04.2018р. комісією у складі працівників ТОВ СП «НІБУЛОН» було складено акт приймання продукції за кількістю №11 відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.65 №П-6 щодо вагону №95647863. Зазначені документи (акти приймання вантажу по кількості та акти експертизи РТПП Миколаївської області) були складені лише за участю представників ТОВ СП «НІБУЛОН», оскільки залізниця не направила свого представника для участі у складанні цього акту, про причини відмови прийняття участі у складанні цих документів відповідач не повідомив. Актами експертизи та актами приймання продукції було встановлено, що у вагоні №95647863 з протилежної сторони від штурвалів в нижній частині другого розвантажувального люка, в місці зєднання кришки і бункера виявлений зазор завдовжки близько 35см., який частково затиснутий поліетиленом світлого кольору, в щілині видно затиснуте зерно пшениці. Після зняття пломб було виявлено, що у цьому вагоні між II та III (середніми) люками від сходів на довжині близько 3,0м є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) завглибшки до 0,5м з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерний для стікаючого вантажу вниз, у бік другого розвантажувального люку з протилежної сторони від штурвалів і наявного зазору з затиснутим поліетиленом та зернами пшениці.

Позивач зазначає, що перелічені докази містять однаковий висновок про те, що візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститись недоліку вантажу. Наявність зазору, сторонніх предметів, не передбачених технічною конструкцією вагону свідчать про технічну несправність (пошкодження) вагону та можливість доступу до вантажу в процесі перевезення. Наявність зазорів у яких видно вантаж та наявність воронкоподібних поглиблень (порожнин) вантажу свідчить про течію вантажу (виникнення нестачі) саме під час його перевезення. Вищевказані обставини свідчать про наявність доступу до вантажу під час його перевезення через технічну несправність (пошкодження) вагону, а отже, відповідальність за нестачу повинен нести перевізник (залізниця). Наявність воронок (порожнин) також свідчить про виникнення нестачі вантажу саме під час його перевезення. Актом експертизи було встановлено наявність воронки (порожнини) завглибшки до 0,5м з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз у бік середнього розвантажувального люка з протилежної сторони від штурвалів і наявного зазору з затиснутим поліетиленом та зернами пшениці. Після переважування вантажу (нетто) у вищевказаному вагоні №95647863 було встановлено нестачу вантажу у розмірі 2000кг. Нестача вантажу у вищезазначеному розмірі підтверджується актом експертизи РТПП Миколаївської області №120-476 від 11.04.2018р., актом приймання продукції за кількістю №11 від 10.04.2018р. та актом переважування вагону здійсненого вантажоодержувачем ТОВ СП «НІБУЛОН» від 10.04.2018р.

Як вказує позивач, дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером. Згідно з довідкою від 25.04.2018р. №5205/3-18/27, виданою вантажовідправником ТОВ СП «НІБУЛОН» (зазначений у п. 1 залізничної накладної №49107089 від 05.04.2018р.), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні №95647863 складає 5930,00грн. (у т. ч. ПДВ), без включення провізних платежів. Аналогічна вартість однієї тони вантажу зазначена і у акті приймання продукції за кількістю №11 від 10.04.2018р., у складанні якого відповідач відмовився приймати участь. Загальна вартість нестачі згідно з розрахунком у вагоні №95647863 становить 9793,40грн. (2000кг - 69700кг / 100% * 0,5%) * 5930грн. = 9793,40грн.).

Позивач, посилаючись на п. 3.9. розяснення ВГСУ № 04-5/601 від 29.05.2002р., зазначає, що незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні) ... Вагон (контейнер) може бути цілком справній, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні...». У даному випадку мова йде саме про технічну несправність (пошкодження) спірного вагону, у звязку з тим, що вагон №95647863 є вагоном-зерновозом (про що зазначено у відомості вагонів до спірної накладної), а отже, за своїм функціональним призначенням придатний для перевезення зернових культур (у тому числі пшениці). Таким чином, у комерційному відношенні на думку позивача вагон з виявленою нестачею вантажу є справним. Проте, зазначений вагон на станцію призначення прибув у технічно не справному стані, а саме - наявні зазори, щілини у розвантажувальному люці вагона, затиснутий вантаж у розвантажувальному люці відповідного вагону. При цьому, під час передачі цього вагону перевізнику на станції відправлення він був у технічному стані справним, жодних зауважень до технічного стану вагонів залізницею не було надано. Більше того, як зазначено у п. 20 спірної накладної - вантаж завантажено у справні вагони. З урахуванням того, що накладна є договором перевезення вантажу, то залізниця уклавши цей договір без застережень до даного пункту фактично визначала, що на станції відправлення спірні вагони були справними.

Відповідно до зазначеного, позивач вважає, що вагони, у розвантажувальних люках яких наявні щілини, які не передбачені технічною конструкцією вагону та через які можливе просипання вантажу (про що також свідчить факт наявності вантажу у відповідних зазорах) не може вважатись справним. У зв'язку з цим, ТОВ СП «НІБУЛОН» отримано лист ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» №50-01-36/1337 від 28.07.2016р. Вказаним листом завод-виробник вагонів-зерновозів підтвердив той факт, що наявність будь-яких щілин діючими технічними вимогами до вагонів зерновозів не допускається. Так, вищевказаним листом зазначено, що «при закрытых кришках разгрузочных люков зазор между резиновым уплотнителем и крышкой (для вагона-зерновоза) ... не допускается по всему периметру места уплотнения». Отже, нестача у даному випадку відбулась через технічну несправність (пошкодження) вищевказаного вагону, яка враховуючи той факт, що на станції відправлення таких пошкоджень вагону не було - виникла під час перевезення вантажу, а відтак відповідальність за виявлену нестачу вантажу повинен нести перевізник (залізниця).

Позивач надав до суду копію витягу з вагового журналу за 04.04.2018р. щодо зважування завантаженого вагону №95647863 за накладною №49107089 від 05.04.2018р., а також технічний паспорт на ваги, що знаходяться на станції Камянець- Подільський Південно-західної залізниці (станції відправлення вантажу за спірною накладною). З зазначених документів вбачається, що у вагон №95647863 на станції відправлення було завантажено 69700,00кг вантажу, що також підтверджується і відомістю вагонів до спірної накладної. Маса переданого до перевезення вантажу визначена на справних вагонних вагах №У-2051-14. Про справність цих ваг свідчать відповідні відмітки у технічному паспорті про проходження повірок та оглядів. По прибуттю вантажу у зазначеному вагоні було виявлено нестачу переданого до перевезення вантажу в розмірі 2000кг. Отже, залізниця за залізничною накладною №49107089 від 05.04.2018р. у відповідному вагоні на станції призначення видала на 2000кг вантажу менше, ніж було передано до перевезення. При цьому, як зазначено у п. 20 спірної накладної - під час відправлення вантаж було розміщено та закріплено відповідно до наявних на той час правил перевезення вантажів насипом. Вказані обставини свідчать про порушення умов договору перевезення вантажу у зв'язку з його нестачею під час перевезення, а відтак залізниця, як перевізник, повинна відшкодувати вартість нестачі відповідно до вимог діючого законодавства.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 9793,40грн. вартості нестачі вантажу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що згідно залізничної накладної №49107089 завантаження вагону №95647863 проводилося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці ( Ст.24, Статуту залізниць). На станцію призначення Миколаїв-Вантажний вагон №95647863 доставлено без втрати вантажу в процесі перевезення та видано одержувачу. У технічному відношенні вагон №95647863 у справному стані, на вагоні наявні всі непорушені запірно пломбувальні пристрої які відповідають даним зазначеним у залізничній накладній №49107089 та в технічному відношенні справні, виконують свої функції. Течі вантажу у вагоні немає, що документально підтверджується матеріалами справи №916/974/18.

Відповідач, посилаючись на ст. ст. 111 Статуту залізниць України, зазначає, що залізниця звільняється від матеріальної відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому рухомому складі, заванта женому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення .

Крім того в своєму відзиві відповідач посилається на памятку №554 та договір №50 від 12.08.2017р.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

У відповіді на відзив відповідача, позивач зазначає, що матеріали справи містять низку доказів вини відповідача у нестачі вантажу. Відповідачем не було зроблено зауважень щодо маси вантажу при завантаженні вагонів позивачем, не надано доказів невірного зазначення маси вантажу у вагонах, залізницею було безпідставно відмовлено у складанні комерційного акту при виявленні нестачі вантажу, акт експертизи є належним доказом, відповідача було повідомлено про намір провести видачу за участю експертів. Від відповідача не надходило зауважень щодо технічного стану вагону, що свідчить про вжиття позивачем як вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу під час його перевезення, як це передбачено вимогами чинного законодавства, а відповідний вагон на станції відправлення був у технічно справному стані. Якщо технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу відповідальність за нестачу вантажу покладається на перевізника.

Щодо посилань відповідача на відсутність зауважень у памятці про забирання вагонів та виникнення нестачі нібито після видачі вагону вантажоодержувачу, відповідач зазначає, що процедура складання памяток про подавання вагонів врегульована Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113. Вказаними правилами не передбачено ані права. ані обовязку вантажоодержувача вносити до памяток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону. Відтак, цей документ не свідчить про будь-які інші обставини крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством не передбачено обовязку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості. Отже, відсутність таких зауважень у відповідній памятці не спростовує жодних обставин, наведених ТОВ СП «НІБУЛОН» у позовній заяві так само як і не доводить відсутності вини перевізника у нестачі вантажу.

Щодо договору між ТОВ СП «НІБУЛОН» та ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» позивач вказує, що між ТОВ СП «НІБУЛОН» та ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» укладено договір № 50 від 12.08.2017 предметом якого є надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом та інші, повязані з цим послуги. При цьому, у п. 1.3. договору міститься визначення, що саме передбачає «послуга з перевезення вантажів», а саме - це є переміщення вантажів в залізничних вагонах та іншого рухомого складу, які надійшли на адресу Замовника з колій станції Миколаїв-вантажний до вантажних фронтів перевантажувального терміналу Замовника, з розстановкою на вантажних фронтах, на яких Замовник проводить самостійно вантажні операції та у зворотному напрямку - з вантажних фронтів на колії станції.

Позивач вказує на те, що договір не є договором перевезення в розумінні ст.307 Господарського кодексу України. Однак, по правовідносинам за вищевказаним Договором між ТОВ СП «НІБУЛОН» та ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» не укладаються жодні перевізні документи, зокрема накладні. Ані у договорі, ані у документах, що складають на його виконання відсутні відомості про номер конкретного вагону, що перевозився, вантаж та вид вантажу, що знаходяться у ньому. Відсутні навіть конкретні дати перевезення. На виконання договору його сторони складають акти виконаних робіт за місяць. Це, зокрема передбачено п. 4.5 договору, де зазначено, що за підсумками роботи за місяць сторони проводять звірку обсягів наданих послуг в відділі експлуатації.

Позивач заявляє, що нестачі вантажу у вагонах з виявленою нестачею у даній справі не було ані під час його навантаження на станції відправлення, ані під час дії та виконання договору №50 від 12.08.2017р., ані на території ТОВ СП «НІБУЛОН» після забирання відповідних вагонів від перевізника (Відповідача).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 ГПК України вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 ЦК України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.307 ГК України, п.6 Статуту залізниць України, встановлено, що залізнична накладна від 30.12.2017р. №33273442 свідчить про укладення між ТОВ СП „НІБУЛОН (відправник) та ПАТ „Українська залізниця (перевізник) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким теж є ТОВ СП „НІБУЛОН.

Відповідно до пп. „а п.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Положенням п.113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно п.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобовязана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до п.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;… в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу… Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу… Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2018р. ТОВ СП „НІБУЛОН, що є вантажовідправником та вантажоодержувачем, завантажив у вагон №95647863 насипом вантаж пшеницю та передав залізниці для перевезення, що відображено у залізничній накладній №49107089 від 05.04.2018р. Під час переважування вказаного вагону по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу, а саме виявлено ознаки нестачі вантажу у розмірі 2050кг, що підтверджується актом про виявлення нестачі вантажу від 10.04.2018р.

Позивач, у день виявлення ознак нестачі, а саме 10.04.2018р., листом від 10.04.2018р. №4490/3-18/35 звернувся до начальника станції Миколаїв-вантажний з вимогою прийняти участь у комісійному переважуванні вищевказаних вагонів та скласти комерційні акт, що передбачено ст. 52 та ст. 129 Статуту залізниць України. Проте, станцією Миколаїв-вантажний було відмовлено у комісійній видачі вантажу зі вказаного вагону (лист №117/М від 10.04.2018р.). Позивач в порядку, передбаченому п. 16 Правил складання актів подав скаргу на відмову в участі представника залізниці у комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту від 10.04.2018р. №4534/3-18/35. Листом від 10.04.2018р. №123 Херсонська дирекція залізничних перевезень повідомила позивача про повідомила позивача про нібито відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу зі вищевказаного вагону та задоволення зазначеної скарги. У звязку з відмовою працівників залізниці приймати участь у комісійній видачі вантажу, ТОВ СП «НІБУЛОН» листом від 10.04.2018р. №4569/3-18/35 запропонувало керівництву станції Миколаїв-вантажний направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу з вагону №95647863 по кількості та складенні акту про приймання вантажу та акту експертизи за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

Згідно п.3.4 розяснень президії Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002р. №04-5/601 (із змінами) зазначено, що якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому п.16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.1965р. № П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.66 № П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998р. №81/38/101/235/122. У разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

Судом встановлено, що 10.04.2018р. комісією у складі працівників ТОВ СП «НІБУЛОН» було складено акт приймання продукції за кількістю №11 відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.65 №П-6 щодо вагону №95647863. Зазначені документи (акти приймання вантажу по кількості та акти експертизи РТПП Миколаївської області) були складені лише за участю представників ТОВ СП «НІБУЛОН», оскільки залізниця не направила свого представника для участі у складанні цього акту, про причини відмови прийняття участі у складанні цих документів відповідач не повідомив (для участі в експертизі представника залізниці викликано листом від 10.04.2018р. №4490/3-18/35 на якому міститься вхідний номер відповідача, проте він з невідомих причин не зявився). Актом експертизи 10.04.2018р. №120-476 та актом приймання продукції №11 було встановлено, що у вагоні №95647863 з протилежної сторони від штурвалів в нижній частині другого розвантажувального люка, в місці зєднання кришки і бункера виявлений зазор завдовжки близько 35см., який частково затиснутий поліетиленом світлого кольору, в щілині видно затиснуте зерно пшениці. Після зняття пломб було виявлено, що у цьому вагоні між II та III (середніми) люками від сходів на довжині близько 3,0м є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) завглибшки до 0,5м з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерний для стікаючого вантажу вниз, у бік другого розвантажувального люку з протилежної сторони від штурвалів і наявного зазору з затиснутим поліетиленом та зернами пшениці.

З огляду на наведене, те, що ТОВ СП „НІБУЛОН надано до суду докази оскарження відмови начальника станції у складанні комерційного акту, а також зміст експертного дослідження, господарський суд доходить висновку, що позивачем у належний спосіб доведено прибуття на станцію призначення вагону з вантажем у технічно несправному стані, внаслідок чого могла виникнути нестача в т.ч. у процесі перевезення. Такі обставини мали бути відображені в комерційному акті, проте в порушення п.п.52 та 129 Статуту залізниць України перевізник комерційний акт не склав. Крім того, на виконання п.113 Статуту залізниць України ПАТ „Українська залізниця не надано доказів виникнення нестачі з причин, які від неї не залежали, в звязку з чим суд покладає цивільно-правову відповідальність за втрату вантажу в процесі перевезення на відповідача.

При цьому суд враховує, що вантаж, завантажений засобами вантажовідправника у вагон №95647863 залізниця прийняла до перевезення без зауважень, до моменту прибуття вагонів на станцію Миколаїв-Вантажний жодних зауважень чи то повідомлень з приводу неправильного визначення вантажу вантажовідправником залізницею зроблено не було, вантажовідправником також вагон №95540209 був прийнятий до перевезення без зауважень.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

В п.п.114,115 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі...; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу...

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, становить: 0,5% маси, зазначеної в перевізних документах для інших вантажів.

Отже, ТОВ СП „НІБУЛОН має право на стягнення завданих неправомірними діями перевізника вантажу збитків в розмірі дійсної вартості в сумі 9793,40грн., розрахунок якої цілком обґрунтовано здійснено позивачем, виходячи з таких показників: вартість за 1 тону вантажу (пшениця 3кл.) 5930,00грн. з ПДВ, яка вказана в довідці від 25.04.2018 р. №5205/3-18/27, маса відповідальної нестачі із вирахуванням норми нестачі (природної втрати) 0,5% нетто вантажу пшениці (інші вантажі) 2000кг по вагону №95647863.

ПАТ „Українська залізниця викладені у відзиві на позов доводи про те, що ним видано вантаж у схоронному стані, а також на те, що немає ознак втрати вантажу під час перевезення не приймаються до уваги, оскільки такі твердження суперечать фактичним обставинам справи.

Щодо посилань відповідача на правомірність його відмови в комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту, адже вагон прибув на станцію призначення з непошкодженими ЗПП, то в цій частині потрібно зазначити, що п.52 Статуту залізниць України встановлює обовязок залізниці на станціях призначення перевірити масу і стан вантажу у разі прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а не тільки у випадку пошкодження пломб відправника.

Стосовно доводу ПАТ „Українська залізниця про те, що відмова в комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту зумовлена виявленням невідповідності маси вантажу залізничній накладній після прийняття вагонів та без участі працівників залізниці, господарський суд зауважує, що будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагон з боку ТОВ СП „НІБУЛОН до моменту проведення експертизи в матеріалах справи відсутні, а, отже, позиція відповідача в цій частині ґрунтується на припущеннях.

Посилання відповідача на договір №50, також судом до уваги не приймається оскільки зазначений договір не є договором перевезення та до нього не складаються перевізні документи, зокрема накладні. Крім того в даному договорі не міститься відомостей про номера вагонів , вантаж та вид вантажу. Даний договір свідчить про переміщення вантажів в залізничних вагонах та іншого рухомого складу, які надійшли на адресу ТОВ СП «НІБУЛОН» з колій станції ОСОБА_1 Вантажний до вантажних фронтів перевантажувального терміналу ТОВ СП «НІБУЛОН» та і у зворотньому напрямку.

Крім того згідно п.1.6. договору №50 від 12.08.2017р., на який посилається відповідач, встановлено, що відстань перевезення вантажів (подавання-забирання) в залізничних вагонах, які надійшли на адресу Замовника указується в акті обстеження умов роботи на підїзній колії, складений між Замовником та Виконавцем та складає 3 кілометри.

Щодо посилання відповідача на памятку №554, суд зазначає, що процедура складання памяток врегульована Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999р., однак вказаними правилами не передбачено ані права ані обовязку вантажоодержувача вносити до памяток про збирання вагонів зауваження у тому числі і щодо технічного стану вагону.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 9793,40грн., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00грн. покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із залученням експертів, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч.4,5,7 ст.127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат, повязаних із залученням експертів та оплати таких витрат в розмірі 1200,00грн. позивачем надані до суду договір про надання послуг від 30.08.2016р. №938, із додатками и та додатковими угодами до цього договору, які укладені між ТОВ СП „НІБУЛОН (замовник) і Регіональною ТПП Миколаївської області (виконавець), актом приймання-передачі наданих послуг №120-0476 від 13.04.2018р., рахунком на оплату №120-0476 від 13.04.2018р. та платіжним дорученням №16929 від 16.04.2018р.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору та витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського товариства НІБУЛОН до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця про стягнення задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського товариства НІБУЛОН (юридична адреса: 54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, поштова адреса: 54030, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 9-Б, ) 9793/девять тисяч сімсот девяносто три/грн. 40коп. вартості нестачі вантажу, 1200/одна тисяча двісті/грн. 00коп. витрат, повязаних із залученням експертів та проведенням експертизи, 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 27 липня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова