ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Справа № 915/333/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

представник позивача в судове засідання не з’явився,

представник відповідача в судове засідання не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Євро-Трейд”, 03190, м.Київ, вул.Черняхівського, буд.16/30, офіс 1

до відповідача: Державного підприємства “Племрепродуктор “Степове”, 57107, Миколаївська область, Миколаївський район, с.Степове

про: стягнення заборгованості в розмірі 150 702,03 грн. (заява про зменшення позовних вимог №2506/18-1 від 25.06.2018) з якої: 128 511,20 грн. – штраф, 16 183,38 грн. – пеня, 4 256,45 грн. – інфляційні нарахування, 1 751,00 грн. – 3% річних.

18.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Євро-Трейд” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №1604/18-1 від 16.04.2018 (заява про зменшення позовних вимог №2506/18-1 від 25.06.2018) в якій просить суд стягнути з Державного підприємства “Племрепродуктор “Степове” заборгованості в розмірі 150 702,03 грн. з якої: 128 511,20 грн. – штраф, 16 183,38 грн. – пеня, 4 256,45 грн. – інфляційні нарахування, 1 751,00 грн. – 3% річних.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки нафтопродуктів №004 від 17.01.2018.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.04.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21 травня 2018 року, об 11 год. 00 хв.

Судом 21 травня 2018 року підготовче засідання було відкладено на 05 червня 2018 року об 11 год. 30 хв.

05 червня 2018 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 18 червня 2018 року о 10 год.00хв.

У зв’язку з перебуванням судді Семенчук Н.О. у відпустці, підготовче засідання у справі №915/333/18 призначене на 18 червня 2018 року о 10 год. 00 хв. – не відбулось.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.07.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 16 липня 2018 року о 10 год. 00хв.

Відповідач у наданому до суду відзиві №281 від 13.07.2018 на позовну заяву просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення, а саме 128 511,20 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.07.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу №915/333/18 до судового розгляду по суті на 31 липня 2018 року о 15 год. 00хв.

Представник позивача в судове засідання 31.07.2018 не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №544.

26.07.2018 відповідач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому просить суд розглядати справу №915/333/18 по суті без участі відповідача, у зв’язку з великою завантаженістю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

17 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Євро-Трейд” (далі – постачальник) та Державним підприємством “Племрепродуктор “Степове” (далі – покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №004 (далі – Договір), у відповідності до умов якого, постачальник зобов’язується передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець прийняти товар та повністю оплати його ціну (вартість) (п.1.1 Договору).

У відповідності до п. 1.3 Договору, кількість товару може складати за Договором 100 000 літрів. Але загальна кількість товару, що передається за цим Договором у власність покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару.

Відповідно до п. 2.3 Договору, кількість товару (партії товару) зазначається сторонами у відповідній видатковій накладній або у відповідному акті приймання – передачі товару.

Згідно п. 2.4 Договору, факт поставки (передачі у власність) товару в рамках цього Договору може підтверджуватися або актами приймання – передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній, або в акті приймання – передачі товару. Постачальник не несе відповідальності за пошкодження чи втрату товару з моменту поставки (передачі) товару покупцеві відповідно до умов цього пункту та пункту 2.1цього Договору.

Пунктом 2.5 Договору визначного, що у ціну (вартість) кожної окремої партії товару включається вартість поставки автомобільним транспортом.

Відповідно до п.2.7 Договору, сторони погоджуються, що видаткова накладна (акт приймання – передачі) на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву та кількість товару. Кожна видаткова накладна (акт приймання – передачі) на переданий товар є невід’ємною частиною цього Договору. Право власності на товар виникає у покупця з моменту його передачі (поставки) та оформлення накладеної (акт приймання – передачі) (п.2.8 Договору).

У відповідності до п. 2.9 Договору, для передачі товару покупцеві представник покупця зобов’язаний надати представнику постачальника довіреність, видану та оформлену відповідно до законодавства.

Згідно п.3.1 Договору, ціна (вартість) кожної окремої партії товару узгоджується сторонами та зазначається у відповідних видаткових накладних (актах приймання – передачі) на переданий товар. Загальна вартість Договору дорівнює сумі всіх видаткових накладних, які були надані постачальником покупцю за весь термін дії цього Договору (п.3.4 Договору).

Пунктом 3.6 Договору визначено, що сплата вартості пального здійснюється на умовах 100% авансової оплати нафтопродуктів (тобто до моменту їх фактичного отримання). Рішення щодо суми та строку відстрочення платежу приймається постачальником та узгоджується сторонами в специфікації до даного Договору, яка є його невід’ємною частиною (п.3.7 Договору).

Відповідно до п.3.8 Договору, сплата вартості пального здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення готівкових коштів до каси постачальника на підставі наданого постачальником рахунку на оплату. Рахунок на оплату нафтопродуктів сплачується протягом 1 робочого дня з моменту надання рахунків покупцеві.

Згідно п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з дати його укладення (підписання та скріплення печатками) сторонами та діє до 31 грудня 2018 року.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що специфікація та інші додатки (видаткові накладні тощо) до цього Договору є його невід’ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

У відповідності до п. 9.4 Договору, відносини між сторонами, що не врегульовані положеннями (умовами) цього договору, регулюються Додатковими угодами та специфікаціями до нього, а також нормами чинного цивільного законодавства України.

18 січня 2018 року між позивачем та відповідачем підписана Специфікація №1 до Договору №004 від 17.01.2018, що є її невід’ємною частиною, згідно якої продавець зобов’язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар, а саме: паливо дизельне в кількості 12 574 літрів за ціною 25,95 грн. за 1 літр – загальна сума 326 370,74 грн., бензин А-92 в кількості 4 128 літрів за ціною 27,65 грн. – загальна сума 113 734,66 грн.

Згідно п.2 Специфікації №1, загальна сума становить 440 105,40 грн. у тому числі ПДВ 73 350,90 грн.

Відповідно до п. 4 Специфікації №1, порядок оплати – оплата проводиться згідно рах.№005 від 17 січня 2018 року не пізніше 08.02.2018. Дата поставки (відвантаження) 18.01.2018 (п.5 Специфікації №1).

Позивач на виконання договірних зобов'язань та на підставі специфікації до Договору здійснив поставку товару, а саме: дизельне паливо, на загальну суму 271 975,62 грн. та бензин А-92 на загальну суму 94 778,88, що разом з ПДВ складає 440 105,40 грн., що підтверджується - видатковою накладною №011 від 18.01.2018 (а.с.13)

Товар згідно вказаної видаткової накладної був отриманий відповідачем, що підтверджується довіреністю №13 від 18.01.2018 (а.с. 18) на право отримання товару та підписом уповноваженої особи на видатковій накладній, а також не заперечено представником відповідача в підготовчому засіданні.

Відповідно до умов договору та специфікації, відповідач за отриманий по Договору товар мав розрахуватись не пізніше 08.02.2018.

Відповідач всупереч умовам договору розрахувався за поставлений товар не своєчасно, що і зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п.5.5 Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов цього Договору покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії продукції, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

За неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар позивач, згідно розрахунку штрафних санкцій (зв.б а.с. 4) нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 16 183,38 грн. нараховану:

-          за період з 19.02.2018 по 01.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн.

– розмір пені становить 4 244,30 грн.;

-          за період з 02.03.2018 по 30.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн.

– розмір пені становить 11 478,90 грн.;

-           за період з 31.03.2018 по 13.04.2018 на суму заборгованості 295 505,40 грн.

– розмір пені становить 460,18 грн.;

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевірений розрахунок

пені та визначено що розмір пені становить 19 576,91 грн.,а саме:

-          за період з 19.02.2018 по 01.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн.

– розмір пені становить 4 244,30 грн.;

-          за період з 02.03.2018 по 30.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн.

– розмір пені становить 11 478,91 грн.;

-           за період з 31.03.2018 по 13.04.2018 на суму заборгованості 295 505,40 грн.

– розмір пені становить 3 853,71 грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягає пеня у розмірі 16 183,38 грн. який заявлений позивачем в позовній заяві.

Згідно п.5.4 Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов цього Договору покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення (тобто за кожен день не перерахування цієї суми).

У відповідності до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання..

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).

Сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов цього договору, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 0,5 % від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення (тобто за кожен день не перерахування цієї суми) (п. 5.4 договору).

У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов цього договору, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії продукції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п. 5.5 договору).

Так, штрафні санкції, установлені в п.5.4 Договору не відповідають визначенню штрафу, наведеного у ст. 549 ЦК України, а фактично є пенею оскільки обчислюються у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Таким чином, в укладеному сторонами договорі передбачено два різновиди пені: 1) у розмірі 0,5 % від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення; 2) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати, яку може бути застосовано з 11 дня прострочення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення у суму 128 511,20 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 1 751,00 грн. нарахованих:

-          за період з 09.02.2018 по 30.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн.

– розмір 3% річних становить 1 411,00 грн.;

-          за період з 30.03.2018 по 13.04.2018 на суму заборгованості 295 505,40 грн.

– розмір 3% річних становить 340,00 грн.

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевірений розрахунок

3% річних та визначено що розмір 3% річних з урахуванням вірного визначення кількості днів прострочення становить 2 148,68 грн., а саме:

-          за період з 09.02.2018 по 30.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн.

– розмір 3% річних становить 1808,65 грн.;

-          за період з 30.03.2018 по 13.04.2018 на суму заборгованості 295 505,40 грн.

– розмір 3% річних становить 340,03 грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягають 3% річних у розмірі 1 751,00 грн. який заявлений позивачем в позовній заяві.

Також, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні у загальному розмірі 4 256,45 грн., які нараховані:

-          за період з 09.02.2018 по 30.03.2018 на суму заборгованості 440 105,40 грн. –

інфляційні становлять 3 960,95 грн.;

-          за період з 31.03.2018 по 13.04.2018 на суму заборгованості 295 505,40 грн. –

інфляційні становлять 295,50 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних підлягають частковому задоволенню, оскільки, при здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат. Отже при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується, вказана правова позиція також зазначена в Постанові Вищого Господарського Суду України по справі № 29/75-10-1823 від 24.11.2010 року та по справі № 4/54-10-18-18 від 19.01.2011 року.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних за період з 31.03.2018 по 13.04.2018 в розмірі 295,50 грн., задоволенню не підлягають, оскільки термін прострочення зобов’язань становить 13 днів, тобто нарахування інфляційних втрат позивач безпідставно здійснює у терміни які є меншими ніж місяць.

Таким чином, зменшені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 21 895,33 грн. (16 183,38 грн. – пеня, 3960,95 грн. – інфляційні, 1751,00 грн. – 3% річних).

Так, при зверненні до суду з позовною заявою №1604/18-1 від 16.04.2018 позивачем були заявлені позовні вимоги в загальному розмірі 446 207,43 грн. та згідно платіжного доручення №32 від 16.04.2018 було сплачено 6 693,11 грн. судового збору. Заявою про зменшення позовних вимог №2506/18-1 від 25.06.2018 позивач самостійно зменшив позовні вимоги до відповідача та просив стягнути 150 702,03 грн., тому судовий збір повинен бути сплачений в розмірі 2 260,53 грн. (150 702,03 грн. Х 1,5%).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивачем клопотань, як то визначено п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" до суду не надано.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того що, згідно ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 21 895,33 грн. (задоволені позовні вимоги)/ 150 702,03 грн. (зменшені позовні вимоги) =0,15% Х 2260,53 грн. (судовий збір) = 339,08 грн.(судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача).

Керуючись ст.ст. 2, 11, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства “Племрепродуктор “Степове” (57107,

Миколаївська область, Миколаївський район, с.Степове, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Євро-Трейд” (03190, м.Київ, вул.Черняхівського, буд.16/30, офіс 1, ) пені у розмірі 16 183,38 грн., інфляційних у розмірі 3 960,95 грн., 3% річних у розмірі 1 751,00 грн. та 339,08 грн. судового збору.

3.          В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 31.07.2018, повний текст рішення складено 03.08.2018.

Суддя Н.О. Семенчук