ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/292/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВ "Агро-ГСМ", м. Харків
до ТОВ "ФГ "Шубське", с. Шуби
про та за зустрічним позовом стягнення коштів ТОВ "ФГ "Шубське", с. Шуби до ТОВ "Агро-ГСМ", м. Харків про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача за первісним позовом (ТОВ "Агро-ГСМ") ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом (ТОВ "ФГ "Шубське") ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року до суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГСМ" (надалі - позивач) та просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ "Шубське" (надалі - відповідач) суму 879.352,34 грн. з яких: 857.692,00 грн. - сума основного боргу, 16.373,34 грн. - інфляційні втрати, 5.287,00 грн. - проценти річних від простроченої суми та судовий збір 13.190,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки (форвардний) № АГ-2-ФП від 07.09.2016 року в частині оплаченого та не поставленого товару озимої пшениці українського походження врожаю 2017 року.

Ухвалою від 12.02.2018 року первісний позов прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 07.03.2018 року було прийнято зустрічний позов ТОВ "ФГ "Шубське" та обєднано в одне провадження із первісним позовом по справі за №922/292/18.

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати договір поставки (форвардний) № АГ-2/ФП від 07.09.2016 року укладеного між ТОВ "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, буд.20, код 34073367) та ТОВ "АГРО-ГСМ" (61057,м.Харків, вул. Чернишевська, буд. 13 офіс 510, код 39157669), таким, що не укладався і визнати дії ТОВ "АГРО-ГСМ" протиправними, направленими на неправомірне заволодіння озимої пшениці врожаю 2017 року згідно з умовами неукладеного договору, стягнення з ТОВ "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, буд.20, код 34073367) 16.373,34 грн. - інфляційних нарахувань, 5.297,00 - процентів річних від простроченої суми за неукладеним договором поставки (форвардний) №АГ-2/ФП від 07.09.2016 року; стягнути судові витрати (оплата судового збору і забезпечення позову) при поданні даної зустрічної позовної заяви у розмірі 2.642,00 грн. з ТОВ "АГРО-ГСМ" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 13, офіс 510, код 39157669) на користь ТОВ "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, буд.20, код 340733674).

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на ті обставини, що договір поставки (форвардний) № АГ-2/ФП від 0-7.09.2016 року між ТОВ "ФГ "Шубське" та ТОВ "АГРО-ГСМ" взагалі не укладався. З цього приводу, позивач за зустрічним позовом надає звернення до начальника Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області та витяг з кримінального провадження №0000501 яке внесено до ЄРДР 27.07.2017 року.

Ухвалою від 14.05.2018 р. було закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи на 22.05.2018 р. о 14:00. Розгляд справи неодноразово відкладався і в судовому засіданні оголошувалася перерва з метою забезпечення процесуальних прав сторін та повного і всебічного встановлення обставин по справі.

31.07.2018 р. через канцелярію господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх. №22113) про відкладення розгляду справи у звязку з участю адвоката ОСОБА_2 в призначеному на 03.08.2018 р. допиті свідка у кримінальному провадженні №0000057 прокурором Харківської місцевої прокуратури №1. На підтвердження поважності неможливості явки в судове засідання по справі №922/292/18 представником відповідача надано копію повістки про виклик ОСОБА_3 та копію ордеру ЗР №38139.

В призначеному на 03.08.2018 р. судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, наполягав на задоволенні зустрічного позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

07.09.2016 р. між ТОВ «АГРО-ГСМ» (покупець) та фермерським господарством «Шубське» (продавець), правонаступником якого є ТОВ «ФГ «ШУБСЬКЕ» уклали договір поставки (форвардний) №АГ-2/ФП (надалі - Договір), за яким продавець зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити озиму пшеницю українського походження врожаю 2017 року (товар) на умовах, передбачених цим Договором.

Продавець зобовязався поставити 1700,00 тон товару в загальній вазі +-1%. Ціна за товар встановлюється із розрахунку 1200,00 грн. з ПДВ за одну метричну тону товару. Загальна сума договору складає 2040000,00 грн. з ПДВ (п.п. 2.1-2.2 Договору).

Строк поставки встановлено п.3.1 Договору до 15.07.2017 р. (включно) на умовах EXW склад продавця.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що товар оплачується покупцем в наступному порядку: передплата в розмірі не менше 30% від загальної ціни товару, що поставляється за цим Договором. Оплата здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в реквізитах Договору.

Позивач на виконання умов договору поставки (форвардний) №АГ-2/ФП від 07.09.2016 року перерахував в якості передплати грошові кошти в розмірі 857692,00 грн. за поставку озимої пшениці українського походження врожаю 2017 року. На підтвердження чого надано копії банківських виписок (а.с. 12-16) та платіжних доручень (а.с. 25-29). Враховуючи викладені умови Договору, строк поставки товару сторони передбачили до 15.07.2017 року, однак, відповідач свої зобовязання не виконав.

06.11.2017 року позивач звернувся до ТОВ "ФГ "Шубське" з вимогою про повернення суми попередньої оплати за вказаним договором з посиланням на ст. 530, 662, 663 та 65 Цивільного кодексу України (а.с.17-20).

Відповідач своєчасно не виконав свої зобовязання щодо повернення суми попередньої оплати, тому позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат і відсотків річних на суму заборгованості.

Позивач за зустрічним позовом, заперечуючи проти первісних позовних вимог, просить суд визнати договір поставки (форвардний) № АГ-2/ФП від 07.09.2016 року укладеного між ТОВ "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, буд.20, код 34073367) та ТОВ "АГРО-ГСМ" (61057,м.Харків, вул. Чернишевська, буд. 13 офіс 510, код 39157669), таким, що не укладався і визнати дії ТОВ "АГРО-ГСМ" протиправними, направленими на неправомірне заволодіння озимої пшениці врожаю 2017 року згідно з умовами неукладеного договору, стягнення з ТОВ "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, буд.20, код 34073367) 16.373,34 грн. - інфляційних нарахувань, 5.297,00 - процентів річних від простроченої суми за неукладеним договором поставки (форвардний) №АГ-2/ФП від 07.09.2016 року; стягнути судові витрати (оплата судового збору і забезпечення позову) при поданні даної зустрічної позовної заяви у розмірі 2.642,00 грн. з ТОВ "АГРО-ГСМ" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 13, офіс 510, код 39157669) на користь ТОВ "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, буд.20, код 340733674).

Представник ТОВ «ФГ «ШУБСЬКЕ» стверджував, що договір поставки (форвардний) №АГ-2/ФП від 07.09.2016 р. є штучно створеним правочином шляхом приєднання останнього третього листа договору поставки №АГ-1/ФП від 27.04.2016 р. до 2-х листів, не завірених печаткою договірних сторін (а.с. 70). Однак, попередній огляд копій вказаних договорів дає змогу встановити відмінність третьої сторінки договору №АГ-1/ФП від 27.04.2016 р. від договору №АГ-2/ФП від 07.09.2016 р.

Позивач за первісним позовом у відзиві на зустрічний позов вказував на невірно обраний ТОВ «ФГ «ШУБСЬКЕ» спосіб захисту шляхом визнання правочину неукладеним, про що було зазначено в п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Крім того, позивач зазначав, що відповідач з моменту отримання протягом 2016 року грошових коштів від позивача саме за договором №АГ-2/ФП від 07.09.2016 р. не заперечував факту укладення цього договору і лише після порушення з боку відповідача терміну поставки товару та невиконання вимог позивача про повернення грошових коштів перерахованих в якості передплати, посилається на не укладення договору поставки №АГ-2/ФП від 07.09.2016 р. Відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти протягом 7 днів з дати отримання вимоги, але відповідач ухилився від одержання на підприємстві звязку цінного листа №034, тому день предявлення вимоги вважається дата оформлення підприємством звязку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

В пункті 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких: - відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); - не отримано акцепт стороною, що направила оферту; - не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; - не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Згідно висновку Верховного Суду України, який викладено у його постанові від 25 червня 2011 року у справі № 7/221-09, визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Відповідно, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до приписів якої визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може бути на стадії укладання господарського договору, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Однак, позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів на підтвердження недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору та не укладення спірного договору, так матеріали справи містять підписаний повноважними представниками договір за яким ТОВ «АГРО-ГСМ» було здійснено попередню оплату, отримання якої не заперечувалось ТОВ «ФГ «ШУБСЬКЕ».

Не підтверджені доказами і посилання позивача за зустрічним позовом про визнання протиправними дій ТОВ «ГРО-ГСМ», що відповідачем вчинялися дії, які можна кваліфікувати як протиправні та направлені на неправомірне заволодіння озимої пшениці врожаю 2017 року.

В той же час, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Невиконання позивачем за зустрічним позовом процесуальних вимог щодо доказування обґрунтованості позовних вимог, ненадання належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, дає підстави для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).

У відповідності до ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

За умовами укладеного сторонами договору продавець зобовязався поставити 1700,00 тон товару в загальній вазі +-1%. Ціна за товар встановлюється із розрахунку 1200,00 грн. з ПДВ за одну метричну тону товару. Загальна сума договору складає 2040000,00 грн. з ПДВ. Строк поставки встановлено п.3.1 Договору до 15.07.2017 р. (включно) на умовах EXW склад продавця.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що товар оплачується покупцем в наступному порядку: передплата в розмірі не менше 30% від загальної ціни товару, що поставляється за цим Договором. Оплата здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в реквізитах Договору.

Матеріали справи містять докази виконання позивачем умов договору поставки (форвардний) №АГ-2/ФП від 07.09.2016 року, якими підтверджується перерахування в якості передплати грошових коштів в розмірі 857692,00 грн. за поставку озимої пшениці українського походження врожаю 2017 року (банківські виписки а.с. 12-16 та платіжні доручення а.с. 25-29).

Однак, відповідачем за первісним позовом не надано доказів виконання своєї частини зобовязання з поставки товару до 15.07.2017 р. та не повернуто отримані за товар кошти в сумі 857692,00 грн. (за вимогою про повернення суми попередньої оплати, а.с. 17), що свідчить про обґрунтованість первісних позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «ФГ «ШУБСЬКЕ» отриманих коштів.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

ОСОБА_4 Верховного Суду зазначала, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, тому у разі прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Дана позиція викладена в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 10.04.2018 р. по справі №910/10156/17.

За приписами ч. 2 ст. 315 ГПК України у постанові палати, обєднаної палати, ОСОБА_4 Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, обєднана палата, що передала справу на розгляд палати, обєднаної палати, ОСОБА_4. Згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача 16373,34 грн. інфляційних втрат та 5287,00 грн. відсотків річних.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства України, встановлені обставини, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості первісних позовних вимог, суд задовольняє вимоги ТОВ «АГРО-ГСМ» у повному обсязі.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на ТОВ «ФГ «ШУБСЬКЕ».

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ "Шубське" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, село Шуби, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 20, ідентифікаційний код особи 34073367) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГСМ" (61057, Харківська обл., місто Харків, Київський район, ВУЛИЦЯ ЧЕРНИШЕВСЬКА, будинок 13, офіс 510, ідентифікаційний код особи 39157669) суму 879352,34 грн. (з яких: 857692,00 грн. - сума основного боргу, 16373,34 грн. - інфляційні втрати, 5287,00 грн. - проценти річних від простроченої суми) та судовий збір в розмірі 13190,29 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 03.08.2018 р.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_5