ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"25" липня 2018 р. Справа № 5027/805-б/2012

За позовом державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України, м. Чернівці

до 1) Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, м. Чернівці

2) фізичної особи-підприємця Опаєць Віри Миколаївни, с. Клішківці Хотинського району Чернівецької області

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія аграрних наук України

про визнання права власності на майно

у справі №5027/805-б/2012 за заявою управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" про визнання банкрутом

представники

від позивача - Комерзан З.Д., довіреність від 20.06.2018

від відповідача 1 - Харченко В.І., довіреність від 14.12.2017

від відповідача 2 - Гладкий А.П., ордер серії ЧЦ №01093 від 21.06.2018

від третьої особи - Осадчук В.Д., довіреність від 08.12.2017

в засіданні приймали участь - Ямчук Ю.М., представник Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, довіреність від 26.03.2018

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 09.11.2012 за заявою управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях порушено провадження у справі про банкрутство державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне".

Постановою від 22.09.2016 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Поповича Д.М.

Ухвалою від 05.09.2017 припинено повноваження ліквідатора Поповича Д.М. та призначено новим ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Рабанюка В.С.

30.05.2018 через канцелярію суду надійшла позовна заява державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України в особі ліквідатора Рабанюка В.С. про визнання права власності на нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_1, що складається з приміщення лі."А" загальною площею -265,50 кв.м., будинок літ."Б" загальною площею-34,00 кв.м., будинок літ."В" загальною площею-17,20 кв.м., мангальна лі."Г", Альтанка літ."Д", Альтанка літ."Е", Вбиральня літ."Ж", Криниця-I, Вигрібна яма - II, Місток - III, Огорожа №1.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 31.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.06.2018, залучено до участі в справі Національну академію аграрних наук України в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

15.06.2018 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, де вважає, що нежитлові будівлі, які є предметом спору, є новоствореним нерухомим майном, власником якого може бути визнано ДПДГ «Центральне».

Представник НААН України у відзиві від 20.06.2018 пояснив суду, що спірні нежитлові будівлі не відносяться до об'єктів нерухомого державного майна, яке перебуває у віданні Академії, і остання не повинна здійснювати управління та приймати рішення про подальше його використання.

Ухвалою від 21.06.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 25.07.2018.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідачів не заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи пояснив, що на балансі НААН України спірних об'єктів нерухомості немає, а тому не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив таке.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач, відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Таким чином, сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її суб'єктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а об'єктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

Предметом позовних вимог у даній справі є визнання за державним підприємством "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України права власності на нежитлові будівлі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на договір про надання підряду до приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні від 15.07.2011 р., укладеного між ДПДГ «Центральне» (замовник) та ФОП Опаєць В.М. (підрядник), за яким ФОП Опаєць В.М. виконала комплекс будівельно-монтажних робіт на виділеній земельній ділянці площею 7,8 га, згідно затвердженого ДПДГ «Центральне» кошторису.

Земельна ділянка, що виділялася підряднику під будівництво перебувала в користуванні ДПДГ «Центральне» згідно постанови Президії Української академії аграрних наук від від 30 червня 1999 року (протокол №13).

На виконання п.2.15 договору ФОП Опаєць В.М. збудувала нежитлові будівлі по АДРЕСА_1, що складаються з наступних споруд : приміщення літ. «А» загальною площею - 265,50 кв.м., будинок літ. «Б» загальною площею - 34,00 кв.м., будинок літ. «В» загальною площею - 17,20 кв.м., мангальна літ. «Г», Альтанка літ. «Д», Альтанка літ. «Е», Вбиральня літ. «Ж», Криниця - І, Вигрібна яма - II, Місток - III, Огорожа №1.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 06.12.2016 у справі №5027/805-6/2012 визнано недійсним вищезгаданий договір від 15.07.2011.

Проте, ухвала суду в частині зобов'язання ФОП Опаєць В.М. звільнити земельну ділянку площею - 7,8 га та приведення до придатного для використання стану скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 в даній справі.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, на земельній ділянці площею 7,8 га залишилося збудоване на замовлення ДПДГ «Центральне» нерухоме майно, право власності на яке на даний час не визнано.

На виконання умов договору та відповідно до акту приймання-передавання від 10 травня 2018 року ФОП Опаєць В.М. передала вказане нерухоме майно ДПДГ «Центральне».

Відповідно до ст.875 ЦК України за договором підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк або виконати інші роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти об'єкт або закінчені роботи та оплатити їх.

Згідно ст.876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник.

Статтею п.3 ст.376 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети.

У подальшому, на виконання наказу Господарського суду Чернівецької області про примусове виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.05.2017, ДПДГ «Центральне» добровільно звільнило та повернуло за актом приймання-передавання від 11.12.2017 Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Національної академії аграрних наук України земельні ділянки площею 2652 га, вартістю 30373579 грн., отриманих відповідно до постанови Президії НААН України від 30.06.1999 року (протокол №13), в тому числі і земельну ділянку площею 7,8 га, яка передавалася підряднику для будівництва згідно договору про надання підряду до приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні від 15.07.2011.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016 по справі №5027/805-6/2012 державне підприємство дослідне господарство «Центральне» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ухвалою господарського суду Чернівецької області від 05.09.2017 р. ліквідатором підприємства-банкрута призначено Рабанюка В.С.

Під час проведення інвентаризації майна банкрута, аудиторською фірмою «Аудит-Сервіс» виявлено комплекс будівель та споруд за адресою м.Чернівці, вул. Каштанова, 112 В, дані про балансову вартість яких в бухгалтерському обліку не відображено.

Виявлене аудитором під час ліквідаційної процедури майно за актом приймання-передавання від 10.05.2018 р. передано від ФОП Опаєць В.В. до ДПДГ «Центральне».

Таким чином, ліквідатором Рабанюком В.С. відповідно до наданих Законом повноважень, було вжито заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, однак без визнання судом права власності на виявлене майно банкрута, його неможливо включити до ліквідаційної маси.

Отже, предметом позову у даній справі є позовні вимоги Підприємства про визнання за ним права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в статті 376 ЦК України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Частиною першою і другою вказаної статті ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною третьою ст. 376 ЦК України визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто, в окремих випадках норми ст. 376 ЦК України передбачають можливість визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво, права власності на це будівництво за рішенням суду.

При цьому, відповідно до частини четвертої ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судом встановлено, що 15.07.2011р. між ДП «Дослідне господарство «Центральне» (Замовник) та ФОП Опаєць В.М. (Підрядник) укладено договір про надання підряду до приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору підрядник зобов'язаний за завданням Замовника на власний ризик виконати відповідно до умов цього Договору роботи щодо приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні на площі 5 га - площа ставка, 2.8 га - площа земельної ділянки необхідної для обслуговування споруди котра належить ДПДГ «Центральне», а Замовник зобов'язується прийняти цю роботу, оплатити їх та надати послуги щодо науково-консультативного забезпечення (консультації) та методичні рекомендації.

У п.2 Договору сторони встановили перелік робіт, що виконуються підрядником, зокрема технічне обслуговування та ремонт гідротехнічної споруди, проведення рибоводно-меліоративних заходів, здійснення заходів про забезпеченню покращенню екологічного стану і умов відтворення рибних запасів, проведення роботи по спорожненню та наповненню ставка, забезпечення виготовлення паспорта водного об1єкта, виготовлення дерев'яних будинків в кількості 5 штук з метою розвитку зеленого туризму на Буковині, виготовлення дерев'яного будинку (кафе) тощо.

Проте, ухвалою господарського суду Чернівецької області від 06.12.2016 у справі №5027/805-б/2012 вищезгаданий договір підряду від 15.07.2011 визнаний недійсним; зобов'язано ФОП Опаєць В.М. звільнити земельну ділянку від побудованих підрядником об'єктів.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 вказану вище ухвалу від 06.12.2016 у справі №5027/805-б/2012 скасовано в частині позовної вимоги про зобов'язання ФОП Опаєць В.М. звільнити земельну ділянку від побудованих підрядником об'єктів та відмовлено у задоволенні вказаної вимоги, а в частині визнання недійсним договору залишена без змін. .

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, посилання позивача на норми ст.876 ЦК України про те, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, тобто позивач у даному спорі, є юридично неспроможним.

Позивач не подав суду доказів відведення земельної ділянки під збудовані об'єкти нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 1.3. Статуту державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільськогосподарського господарства Карпатського регіону Національної Академії аграрних наук України підприємство підпорядковане: безпосередньо - Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України; загальне підпорядкування - Національній академії аграрних наук України, як органу по управлінню державним майном.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року у справі №926/672/15 встановлено, що законним постійним користувачем даних земельних ділянок є Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція, що підтверджується Державними актами на право постійного користування № 000003 від 10.02.1993 року, № А - 000004 від 03.06.1993 року та листом Держземагенства м. Чернівці.

На виконання вказаного судового рішення у справі №926/672/15 ДПДГ «Центральне» передало Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції земельні ділянки площею 2652 га, про що складений акт приймання-передавання земельної ділянки від 11.12.2017.

Отже, користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у м.Чернівці є не позивач, а Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України, згідно державного акту на право постійного користування землею № А-000003 від 10.02.1993 (2187,5 га землі в м. Чернівці).

Представник Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції не заперечує проти задоволення позову, проте землекористувач не відводив землю позивачеві у встановленому законом порядку, а останній не отримав земельну ділянку під уже збудоване нерухоме майно.

В обґрунтування завершеності спірних об'єктів будівництва, відсутності у них істотних порушень будівельних норм і правил, введення об'єктів нерухомого майна в експлуатацію доказів суду не надано.

Технічний звіт Чернівецького міського бюро технічної інвентаризації за 2012 рік, на думку суду, не є доказом відповідності будівельним нормам спірних об'єктів нерухомості.

Статтею 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» встановлено, що майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об'єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

З пояснень представника Національної академії наук України в судовому засіданні вбачається, що спірні об'єкти нерухомості не перебувають на балансі Академії.

Посилання позивача про передачу ФОП Опаєць В.М. спірних об'єктів будівництва на баланс позивача за актом від 10.05.2018 та результати інвентаризації майна банкрута не можуть слугувати підставою для визнання права власності позивача на самочинне будівництво.

Позивачем не надано доказів у підтвердження підстав набуття права власності на спірні об'єкти будівництва. Доданий до позовної заяви Технічний паспорт на базу відпочинку №112-В по вул.Каштановій в м.Чернівці не є правовстановлюючим документом.

До того ж позивач не подав суду жодних доказів понесення витрат на будівництво спірних об'єктів нерухомого майна.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 02.12.2015 у справі № 6-135цс14.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав, встановлених статтею 376 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, а відтак відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України до Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України та фізичної особи-підприємця Опаєць Віри Миколаївни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти з дня її складання в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України з урахуванням п.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу підписано 27.07.2018.

Суддя В.В.Дутка