КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2018 р. Справа№ 910/19873/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2018р. (повний текст складено 03.05.2018р.)

у справі № 910/19873/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Приватного підприємства "Газпостач"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Газпостач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення №11/2-27438 від 29.08.2015р. про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014р., а саме: договорів про внесення змін від 17.02.2014р., від 17.03.2014р., від 15.04.2014р., від 30.04.2014р., від 15.05.2014р., від 16.06.2014р., від 15.07.2014р., від 14.08.2014р., від 15.08.2014р., від 15.09.2014р., від 15.10.2014р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач необґрунтовано прийняв рішення про нікчемність вищенаведених правочинів, оскільки висновок відповідача про надання позивачу певних переваг (пільг) при укладенні вказаних угод не відповідає дійсності. Крім цього, позивач стверджував, що посилання відповідача на ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу визнання договорів нікчемними, суперечить вимогам чинного законодавства України, з огляду на те, що повідомлення про нікчемність правочину прийнято під час процедури ліквідації банку, а не під час дії тимчасової адміністрації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2017р. у справі №910/19873/17 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення у формі повідомлення №11/2-27438 від 29.08.2015р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про нікчемність правочинів, а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014р., договору про внесення змін від 17.03.2014р., договорів про внесення змін від 15.04.2014р., договору про внесення змін від 30.04.2014р., договору про внесення змін від 15.05.2014р., договору про внесення змін від 16.06.2014р., договору про внесення змін від 15.07.2014р., договору про внесення змін від 14.08.2014р., договорів про внесення змін від 15.08.2014р., договору про внесення змін від 15.09.2014р., договору про внесення змін від 15.10.2014р., укладених до кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014р. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь Приватного підприємства "Газпостач" витрати по сплаті судового збору у сумі 3 200,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказував, що перевірку правочинів уповноваженою особою проведено у відповідності до встановленої законодавством процедури, правочини є нікчемними в силу Закону, оскільки укладені на завідомо невигідних умовах для банку в період його неплатоспроможності, а позивачем не доведено наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення №11/2-27438 від 29.08.2015р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2018р. відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 14.06.2018р.

13.06.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 13.06.2018р., у зв'язку із перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, для розгляду справи змінено та сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2018р. оголошено перерву до 27.06.2018р.

24.07.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2018р. оголошено перерву до 26.07.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08.01.2014р. між Приватним підприємством "Газпостач" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ВіЕйБі Банк" (кредитор) укладено кредитний договір №11-2014 від 08.01.2014р. (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 110 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язувався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Згідно до пунктів 1.2, 1.3, 2.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 25% річних, кінцевий термін погашення кредиту позичальником встановлений 06.01.2015р. включно. Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця, не пізніше 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору процентна ставка за кредитом може бути змінена кредитором у випадках та в порядку, що передбачені ст. 3 цього договору.

Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосоредковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління або Комітету управління активами та пасивами кредитодавця, останній має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.

Протягом 2014 року сторони внесли зміни до вказаного кредитного договору шляхом укладення договорів про внесення змін від 17.02.2014р., від 17.03.2014р., від 15.04.2014р., від 30.04.2014р., від 15.05.2014р., від 16.06.2014р., від 15.07.2014р., від 14.08.2014р., від 15.08.2014р., від 15.09.2014р., від 15.10.2014р. За умовами вказаних договорів сторонами було скориговано розмір процентної ставки за користування кредитом, збільшено строк користування кредитом та кінцевий термін погашення кредиту позичальником, а також відстрочено сплату процентів за користування кредитом.

Постановою Національного банку України №733 від 20.11.2014р. ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 20.11.2014р. прийнято рішення №123 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у позивача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 21.11.2014р. по 20.02.2015р., потім продовжено до 20.03.2015р. (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №35 від 17.02.2015р.).

Постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015р. банківську ліцензію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" відкликано, а виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №63 від 20.03.2015р. про початок здійснення процедури ліквідації відповідача та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіну М.А. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 від 22.02.2016р. продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та повноваження уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до 19.03.2018р.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

На підставі вказаного Закону уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіною М.А., 15.12.2014р. був виданий наказ №90 щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

У подальшому уповноваженою особою Фонду був виданий наказ №23/1 від 20.01.2015р. щодо здійснення альтернативної перевірки договорів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

За результатами вказаних перевірок, проведених за період з 21.11.2013р. по 20.11.2014р., комісією ПАТ "ВіЕйБі Банк" складений акт від 09.02.2015р., яким виявлено нікчемність правочинів, зокрема, щодо внесення змін до кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014р., а саме: договорів про внесення змін від 17.02.2014р., від 17.03.2014р., від 15.04.2014р., від 30.04.2014р., від 15.05.2014р., від 16.06.2014р., від 15.07.2014р., від 14.08.2014р., від 15.08.2014р., від 15.09.2014р., від 15.10.2014р. в частині зміни розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строку сплати процентів та кінцевого терміну погашення кредиту.

29.08.2015р. уповноваженою особою Фонду на адресу позивача направлено повідомлення №11/2-27438 про нікчемність вказаних правочинів на підставі п. п. 6, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з тим, що умови даних правочинів передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, крім того, ці правочини містять умови, які передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач, як контрагент банку, звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення №11/2-27438 від 29.08.2015р. про нікчемність зазначених вище правочинів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення уповноваженої особи Фонду у формі повідомлення про нікчемність правочинів №11/2-27438 від 29.08.2015р., є безпідставним та таким, що порушує інтереси позивача, як позичальника, за кредитним договором №11-2014 від 08.01.2014р., оскільки правочини про внесення змін до кредитного договору не вказують на надання банком позичальнику будь-яких переваг і підстави для визнання нікчемними цих правочинів відсутні.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може, оскільки він суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час прийняття рішення) передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не рішення банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такі правочини є нікчемними з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийнято згадане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення банку не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім документом банку, яке прийнято особою, що здійснює повноваження органів управління та контролю банку, спрямованим на збереження активів і документації банку та який діє у межах цієї юридичної особи.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, згідно із частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України способом захисту прав і законних інтересів може бути, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів. Утім цю норму слід застосовувати з урахуванням положень пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України, яким до способів захисту віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Банк у спірних правовідносинах не діє як суб'єкт владних повноважень і не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача.

Рішення відповідача про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку. Тому сам факт прийняття ним рішення про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки рішення банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов'язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів внаслідок прийняття такого рішення. Права позивача не можуть бути порушені внаслідок повідомлення його про те, що банк прийняв рішення про нікчемність правочинів, оскільки сфера застосування цього рішення обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку. Рішення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

На думку колегії суддів при ухваленні рішення у цій справі суд першої інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального права щодо встановлення ефективним способом відновлення порушеного права позивача визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення.

Зі змісту частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» випливає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену нею в постанові від 16.05.2018р. у справі №910/24198/16, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення про нікчемність договорів є невірно обраним способом захисту позивачем своїх прав, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2018р. у справі №910/19873/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2018р. у справі №910/19873/17 скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити Приватному підприємству "Газпостач" у задоволенні позову.

Стягнути з Приватного підприємства "Газпостач" (03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

4. Матеріали справи №910/19873/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 30.07.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко