РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа № 910/3994/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Логістик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто"

про стягнення 89 101,41 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Шилан В.С. за дов.;

від відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета-Логістик" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" про стягнення 89 101,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №14/12/2017-1244-1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 14.12.2017.

Ухвалою суду від 04.04.2018 позов залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

02.05.2018 позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви та докази надіслання вказаної заяви відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 відкрито провадження у справі №910/3994/18. Призначено розгляд справи №910/3994/18 на 12.06.2018.

В судовому засіданні 12.06.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 03.07.2018.

В судовому засіданні 03.07.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 19.07.2018.

В судове засідання 19.07.2018 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвали суду були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03056, м. Київ. вул. Польова, 21, оф. 114.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверт з ухвалою суду було повернуто назад до суду, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача).

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 19.07.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд задовольнити позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-Логістик" (далі - позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (далі - відповідач, експедитором) було укладено Договір №14/12/2017-1244-1 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору визначено, що даний договір регулює та визнає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації перевезень експертно-імпортних і транспортних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в замовленнях/доповненнях до даного договору, і які є невід'ємною частиною договору.

Згідно замовлення №1244 від 14.12.2017 на транспортно-експедиційні послуги, позивач зобов'язався на замовлення відповідача доставити вантаж за маршрутом Франція-Україна, згідно умов замовлення. У відповідності до п.13 замовлення вартість перевезення складає 2550 EUR, що повинно було сплачено експедитором протягом 14 днів після одержання відповідних документів.

Позивач виконав умови договору належним чином, а саме товар доставив транспортним засобом марки «Вольво» д.н.х. ВС 6948НА/ВС0263НА до місця призначення третій особі ТОВ «Світ-Україна» (замовнику) за маршрутом Франція-Україна, що підтверджується товарно-транспортною накладною. Зважуючи на наведене, відповідачу одразу після виконання умов договору було скеровано акт виконаних робіт та інші документи, що підтверджено відповідним повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправленням. Зокрема відповідачу було пред'явлено рахунок на оплату №800 від 28.12.2017 у сумі 86 301,86 грн., з яких 2550,00 євро вартість наданих транспортних послуг та 75 євро сума встановлених експортних платежів (підтверджено відповідними документом Recu від 20.12.2017), що в еквіваленті у національні валюті, станом на день завантаження автомобіля становить 86 301,86 грн., однак відповідач вказаних грошових зобов'язань не виконало, через що 19.02.2017 йому було скеровано відповідну вимогу про виконання грошових зобов'язань в порядку досудового врегулювання спорів.

Після одержання відповідних вимог, актів та рахунків відповідач частково виконав свої зобов'язання та перерахував на рахунок позивача грошові кошти на суму 2000,00 грн., вказавши призначення платежу - оплата за міжнародні транспортні перевезення згідно рахунку №800 від 28.12.2017. Зазначене підтверджено відповідною банківською випискою.

Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором щодо оплати у повному розмірі вартості наданих послуг позивачем, чим порушив умови договору та замовлення №1244 від 14.12.2017.

Як вбачається із замовлення №1244 від 14.12.2017 у п. 13 визначено вартість послуг у сумі 2550 євро по курсу НБУ, що повинно бути оплачено експедитором протягом 14 днів після одержання відповідних документів.

Відповідно до п. 6.1. Договору вартість факту та інших послуг підтверджуються у окремих замовленнях експедитора, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п.7.2.16 Договору за перевищення термінів оплати за надані послуги, вказані у п. 6.2. експедитор сплачує штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день перевищення термінів оплати.

Матеріалами справи доведено, що Позивач надіслав відповідачу відповідні документи, якими підтверджено факт виконання умов договору та поставки замовнику ТОВ «Світ-Україна» товару, а саме акт виконаних робі, заявку, рахунок на оплату, накладну CMR, Recu, договір. Такі документи були одержані відповідачем 15.01.2018, що підтверджено повідомленням про вручення відповідного рекомендованого поштового відправлення, однак повної оплати за надані послуги здійснено не було, а прострочка виконання грошового зобов'язання виникла з 30.01.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору не здійснив оплату за послуги експедиційного перевезення. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 81836,09 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов'язання - 4 398,93 грн., 3 % річних - 400,62 грн., вартість відповідних митних платежів - 2 465,77 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вказаний договір за своєю правовою природою являється договором транспортного експедирування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно замовлення №1244 від 14.12.2017 на транспортно-експедиційні послуги, позивач зобов'язався на замовлення відповідача доставити вантаж за маршрутом Франція-Україна, згідно умов замовлення. У відповідності до п.13 замовлення вартість перевезення складає 2550 EUR, що повинно було сплачено експедитором протягом 14 днів після одержання відповідних документів.

Матеріалами справи доведено, що Позивач виконав умови договору належним чином, а саме товар доставив транспортним засобом марки «Вольво» д.н.х. ВС 6948НА/ВС0263НА до місця призначення третій особі ТОВ «Світ-Україна» (замовнику) за маршрутом Франція-Україна, що підтверджується товарно-транспортною накладною.

Суду доведено, що відповідачу одразу після виконання умов договору було скеровано акт виконаних робіт та інші документи, що підтверджено відповідним повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправленням.

Зокрема відповідачу було пред'явлено рахунок на оплату №800 від 28.12.2017 у сумі 86 301,86 грн., однак відповідач вказаних грошових зобов'язань не виконав, через що 19.02.2017 йому було скеровано відповідну вимогу про виконання грошових зобов'язань в порядку досудового врегулювання спорів.

Після одержання відповідних вимог, актів та рахунків відповідач частково виконав свої зобов'язання та перерахував на рахунок позивача грошові кошти на суму 2000,00 грн., вказавши призначення платежу - оплата за міжнародні транспортні перевезення згідно рахунку №800 від 28.12.2017. Зазначене підтверджено відповідною банківською випискою.

Відповідач належним чином не оплатив у повному розмірі вартості наданих послуг позивачем, чим порушив умови договору та замовлення №1244 від 14.12.2017.

Як вбачається із замовлення №1244 від 14.12.2017 у п. 13 визначено вартість послуг у сумі 2550 євро по курсу НБУ, що повинно бути оплачено експедитором протягом 14 днів після одержання відповідних документів.

Судом встановлено, що з метою своєчасного виконання умов Договору, Позивач надіслав відповідачу відповідні документи, якими підтверджено факт виконання умов договору та поставки замовнику ТОВ «Світ-Україна» товару, а саме акт виконаних робі, заявку, рахунок на оплату, накладну CMR, Recu, договір. Такі документи були одержані відповідачем 15.01.2018, що підтверджено повідомленням про вручення відповідного рекомендованого поштового відправлення, однак повної оплати за надані послуги здійснено не було, а прострочка виконання грошового зобов'язання виникла з 30.01.2018.

Проте, в порушення умов Договору відповідачем не сплачений вищезначений рахунок.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-Логістик" за Договором №14/12/2017-1244-1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 14.12.2017 становить 81 836,09 грн.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості отриманого й прийнятого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 81 836,09 грн. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання в період з 31.01.2018 по 30.03.2018 то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню 400,62 грн. трьох відсотків річних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором №14/12/2017-1244-1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 14.12.2017.

Щодо стягнення 4 398,93 грн. пені, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до замовлення №1244 від 14.12.2017 у п. 13 визначено вартість послуг у сумі 2550 євро по курсу НБУ, що повинно бути оплачено експедитором протягом 14 днів після одержання відповідних документів.

Згідно з п.7.2.16 Договору за перевищення термінів оплати за надані послуги, вказані у п. 6.2. експедитор сплачує штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день перевищення термінів оплати.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені за період з 31.01.2018 по 30.03.2018 в розмірі 4398,93 грн., встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Щодо вимоги Позивача про оплату вартості відповідних митних платежів на суму 2 465,77 грн.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суду не надано доказів сплати вартості відповідних митних платежів на суму 2 465,77 грн. В матеріалах справи міститься лише рахунок на іноземній мові без перекладу на українську мову. З наданих доказів не можна встановити факт понесеня Позивачем витрат на сплату митних платежів. Тому заявлена вимога про стягнення вартості митних платежів на суму 2 465,77 грн. задоволенню не підлягає, у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 81 836,09 грн. основного боргу, 4 398,93 грн. пені, 400,62 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Логістик" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (03056, м. Київ, вул. Польова, 21, БЦ «Лагода», офіс 114, ідентифікаційний код 34805514) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Логістик" (79040, Львівська обл., місто Львів, вул.Городоцька, будинок 367а, ) 81 836 (вісімдесят одна тисяча вісімсот тридцять шість) грн. 09 коп. основного боргу, 4 398 (чотири тисячі триста дев'яносто вісім) грн.. 93 коп. пені, 400 (чотириста) грн. 62 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 1 713 (одна тисяча сімсот тринадцять) грн. 19 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.07.2018

Суддя І.І. Борисенко