РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2018Справа № 910/11729/16
За позовом Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтранавіа" в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича

до Державного підприємства "Антонов"

про стягнення грошових коштів

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Кізленко В.А

від відповідача - Шварьов Р.В.

В судовому засіданні 16.07.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича до державного підприємства "Антонов" про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно користується майном позивача, складом паливно-мастильних матеріалів, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача доходи за час користування безпідставно набутим майном за період з 03.06.2005 по 01.06.2016. З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача 982405617,47 грн доходів за час користування безпідставно набутим майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 11.07.2016.

11.07.2016 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача ,31 грн доходів за час користування безпідставно набутим майном за період з 03.06.2005 по 02.06.2016. В підтвердження заявленого до стягнення розміру доходів позивач надав висновок ТОВ "Консалтингова компанія "Острів".

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (в чинній на момент подання заяви редакції), позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про збільшення розміру позовних вимог і була подана до прийняття рішення у справі, а тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про збільшення позовних вимог.

26.09.2016 позивачем подано письмові пояснення, в яких він зазначає, що з 03.06.2005 дати набрання рішенням суду про відмову у вчиненні дій по передачі у повне господарське відання складу паливо-мастильних матеріалів (ПММ) та визнання за СП ЗАТ "Укрсибтрансавіа" права власності на склад ПММ законної сили, відповідач безпідставно зберігає та користується власністю позивача. В зв'язку з винною поведінкою відповідачу позивачу завдано збитків у вигляді упущеної вигоди, яку він просить стягнути з відповідача.

03.10.2016 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В якому він заперечує проти позову посилаючись на не доведеність розміру упущеної вигоди з боку позивача та відсутністю вини відповідача, оскільки, позивач сам ухилявся від прийняття за актом приймання-передачі складу ПММ. Крім того, відповідачу майно було передано на підставі наказу № 345 від 12.07.2004 Міністерства промислової політики України, що свідчить про наявність підстав для перебування майна у користуванні. Також позивач не надав доказів того, що він реально міг здійснювати підприємницьку діяльність з використанням складу ПММ та отримувати прибуток з використання спірного майна.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року призначено у справі № 910/11729/16 судову будівельно-оціночну експертизу, проведення якої доручено Центру судових експертиз "Альтернатива" (ідентифікаційний код 35252831, 04053 м. Київ, вул. Артема, будинок 37-41, поверх 3-й) із залученням атестованого судового експерта - ОСОБА_3, зупинено провадження у справі.

Супровідним листом від 14.02.2017 року матеріали справи направлено до Центру судових експертиз "Альтернатива" .

10.03.2017 через загальний відділ діловодства суду від судового експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду м. Києва від 10.03.2017 № 05-23/784 відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/11729/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2017 справу передано для розгляду судді Усатенко І.В.

Листом від 14.03.2017 № 01-16104/17 матеріали справи № 910/11729/16 витребувані у експертної установи, в зв'язку з необхідністю розгляду клопотання експерта.

Супровідним листом від 20.03.2017 матеріали справи № 910/11729/16 надійшли до Господарського суду м. Києва 21.03.2017.

Ухвалою суду від 24.03.2017 задоволено клопотання експерта, зупинено провадження у справі.

Через загальний відділ діловодства суду 24.11.2017 від експертної установи надійшли матеріали справи № 910/11729/16 з висновком експерта.

Ухвалою суду від 30.11.2017 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.01.2018.

Через канцелярію суду 15.01.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він проти позову заперечує з підстав кладених у відзиві, щодо висновку судової експертизи відповідач зазначає, що в самому висновку вказано, що визначити ринкову вартість складу ПММ не вбачається можливим, а вказана імовірна ринкова вартість. Відповідач не погоджується і з імовірною ринковою вартістю, оскільки в 2016 році вона була визначена експертом у сумі 75034468,69 грн, натомість у 2017 році об'єкт був відчужений позивачем за ціною у розмірі 19518838,00 грн, що є реальною ринковою вартістю об'єкта. Відповідач зазначив, що висновок експертизи не може бути допустимим та достовірним доказом у даній справі. Також позивач подав клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач довідався про порушення його прав 03.06.2005 з дня набрання рішення суду законної сили щодо визнання за позивачем права власності на майно, отже строк позовної давності сплив 03.06.2008, а позивач звернувся до суду лише у червні 2016 року. З огляду на вищезазначене відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018, у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 26.02.2018.

Ухвалою суду від 26.02.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 02.04.2018.

Судове засідання 02.04.2018 не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 17.04.2018 призначено підготовче засідання на 03.05.2018.

Через канцелярію суду 02.05.2018 від позивача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що наказ № 345 від 12.07.2004 Міністерства промислової політики України був виданий на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, а тому вказаний наказ не підтверджує правомірність користування спірним майном. також позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про передачу йому складу ПММ, однак відповідач відмовлявся передати майно. Крім того, позивач вказує, що рішенням суду відповідача було зобов'язано передати позивачу майно, проте відповідач рішення своєчасно не виконав, що свідчить про його протиправну поведінку і наявність всього складу правопорушення. З огляду на вказане існують обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача упущеної вигоди на підставі ст. 1214 ЦК України. Також позивач подав заяву про поновлення строку позовної давності, оскільки, строк був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки, позивач перебуває в процедурі банкрутства, в зв'язку з чим змінювалось керівництво позивача та не передачею новим керівникам необхідних первинних документів. Крім того, позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу передачі йому майна. З огляду на вказані обставини, позивач вказує. Що строк був пропущений з поважних причин та є підстави для його поновлення.

Ухвалою суду від 03.05.2018 закрито підготовче засідання та призначено до розгляду по суті на 31.05.2018.

31.05.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він вказує, що наказ № 345 від 12.07.2004 Міністерства промислової політики України не був скасований, а тому він є підставою для користування майном відповідачем. Крім того, саме дії позивача не давали можливості виконати рішення суду щодо передачі майна позивачу, обставина неодноразових звернень позивач з приводу повернення майна ним не доведена доказами. Відповідач також заперечує проти поновлення строку на звернення до суду з позовом (позовної давності), оскільки, він був пропущений з не поважних причин.

Ухвалою суду від 31.05.2018 відкладено розгляд справи на 25.06.2018.

В судовому засіданні 25.06.2018 оголошено перерву до 12.07.2018.

В судовому засіданні 12.07.2018 оголошено перерву до 16.07.2018.

В судовому засіданні 16.07.2018 представник відповідача заявив клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Відповідно до ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Відповідач у своєму клопотанні не зазначив об'єктивних причин, які унеможливлювали подання доказів у встановлені законом строки та до закриття підготовчого провадження у справі та початку слухання справи по суті. Крім того обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги були викладені у позовній заяві та не змінювались ним, а тому відповідач мав достатньо часу для подання доказів у спростування доводів позивача та долучення їх до відзиву. В зв'язку з вищезазначеним суд відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів.

В судовому засіданні 16.07.2018 представник позивача підтримав обставини, викладені в заявах по суті справи на підтвердження позовних вимог.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені в заявах по суті справи в спростування позовних вимог.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.05.2005 № 112/16-2002/7-04, яке набрало законної сили Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.06.2005 у справі № 112/16-2002/7-04 за позовом Державного підприємства Авіаційний науково - технічний комплекс ім. О.К. Антонова до Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України, Відкрите акціонерне товариство трест «Сибкомплектмонтажналадка» та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерний банк «Київська Русь», Акціонерний комерційний «Промислово-фінансовий банк» про спонукання (зобов'язання) вчинити юридично значимі дії по передачі у повне господарське відання об'єкта та за зустрічним позовом Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" до Державного підприємства Авіаційний науково - технічний комплекс ім. О.К. Антонова, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Міністерства промислової політики України про визнання права власності на склад ПММ потужністю до 100 тисяч тон в рік у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічну позовну заяву задоволено повністю.

Вказаним рішенням встановлено, що склад ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а було побудовано відповідачем (Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа"), в результаті його господарської діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто обставини встановлені в рішенні суду не доводяться повторно при розгляді даної справи.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" зареєстровано право власності на склад ПММ, знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а, 19.07.2005.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" зареєстровано право власності на склад ПММ, знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а, на підставі рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2005 № 112/16-2002/7-04. Запис про право власності з відкриттям розділу був внесений 21.09.2016, рішення про державну реєстрацію права власності було прийнято 03.10.2016. Право власності Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" на майно було припинено 10.07.2017 та зареєстровано за ПП "ПММ Проекти Україна" на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажу майна в провадженні про банкрутство. Отже з 10.07.2017 власником спірного майна є ПП "ПММ Проекти Україна".

Крім того в довідці вказано про реєстрацію в реєстрі іпотеки 10.02.2012, згідно записів іпотекодержателем був ТОВ "Фінансова компанія "Тренд Інвест Груп" на підставі договору застави № 717 від 19.03.2002, Іпотека припинена 10.07.2017 на підставі заяви ТОВ "ФК "Тренд Інвест Груп", також зареєстровано заборону на нерухоме майно, обтяжувач - ПАТ "Промислово-фінансовий банк" на підставі договору застави № 717 від 19.03.2002, обтяження припинено 07.07.2017 боржник - Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа".

Вказані записи свідчать про розпорядження позивачем складом ПММ, шляхом передання його в заставу на підставі договору.

В реєстрі зареєстровано ряд обтяжень у вигляді арешту майна позивача - 06.07.2004, припинений 22.06.2017; 06.07.2004, припинений 21.06.2017; 06.07.2004, припинений 21.06.2017 на підставі постанов державних виконавців.

Також в реєстрі міститься запис про арешт майна (склад ПММ), зареєстрований 21.08.2004 на підставі постанови державного виконавця від 18.08.2004 АК № 655226, відомості про суб'єктів обтяження - ДП "АТНК ім. О.К.Антонова", обтяження припинено 10.07.2017.

З інформаційної довідки вбачається, що за період з 2004 по 2017 рік спірне майно перебувало під арештом та не могло бути відчуженим.

Позивач вважає, що йому було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди, в зв'язку з перебуванням спірного майна у розпорядженні відповідача.

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа №53/14б-03/2/11 за заявою ЗАТ «Агробудмеханізація» про банкрутство спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства «Укрсибтрансавіа».

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.05.2003 року у справі № 53/14б-03 введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Соловйова Є. О.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.10.2010 призначено у справі розпорядником майна Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі ЗАТ "Укрсибтрансавіа" Головачева І.М. Повноваження арбітражного керуючого розпорядника майна Соловйова Є.О. у справі припинено.

Постановою господарського суду Київської області від 11.02.2015 р. визнано банкрутом ЗАТ СП «Укрсибтрансавіа» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором ЗАТ СП «Укрсибтрансавіа» призначено арбітражного керуючого Демчука Олександра Миколайовича (свідоцтво № 322 від 22.02.2013 р.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.11.2015 у справі № 53/14б-03/2/11 (головуюча суддя Мальована Л.Я., судді Лилак Т.Д., Лутак Т.В.) клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Тренд Інвест Груп» від 04.11.2015 та від 16.11.2015 задоволено. Припинено повноваження арбітражного керуючого Демчука О.М. як ліквідатора у справі № 53/14б-03/2/11 про банкрутство спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства «Укрсибтрансавіа». Призначено ліквідатором спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства «Укрсибтрансавіа» у справі № 53/14б-03/2/11 арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича,

Постановою господарського суду Київської області від 15.08.2016 р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кізленко В.А.

Ухвалою суду від 13.02.2018 заяву ліквідатора Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі ЗАТ «Укрсибтрансавіа» Кізленка В.А. про продовження ліквідаційної процедури та його повноважень по справі № 53/14б-03/2/11 на шість місяців задоволено.

Вищезазначені відомості є загально доступними і розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень

24 червня 2005 року господарським судом Київської області було видано наказ по справі № 112/16-2002/7-04 про примусовий поворот виконання рішення, відповідно до якого в зв'язку із скасуванням Постановою Верховного суду України від 16.12.2003 року Рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2003 року та прийняттям Господарським судом Київської області нового рішення від 14.04.2005 року, яке набрало законної сили 03.06.2005 року, зобов'язано Державне підприємство "Авіаційний науково-технічний комплекс ім. O.K. Антонова" (ЗКПО 14307529) передати цілісний майновий комплекс склад паливно-мастильних матеріалів (паливно-енергетичний комплекс) потужністю до 100 тисяч тон в рік, який знаходиться в смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1 -А Спільному українсько-російському підприємству з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства «Укрсибтрансавіа».

До матеріалів справи долучено копію постанови державного виконавця від 21.07.2005 про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно вказаної постанови наказ Господарського суду Київської області від 24.06.2005 № 112/16-2002/7-04 був повернутий стягувачу (арбітражний керуючий Соловйов Є.О.) за його заявою без виконання.

22.10.2009 арбітражний керуючий Соловйов Є.О. звернувся з листом до відповідача, в якому просив вирішити питання про повернення складу ПММ законному власнику (докази направлення в матеріалах справи). Доказів отримання відповідачем листа від 22.10.2009 суду не надано, відповідач проти обставин, щодо отримання даного листа заперечує.

Тобто в період з 2003 року по 2010 рік розпорядником майна та арбітражним керуючим позивача був Соловйов Є.О. Саме ним було подано заяву про повернення наказу стягувачу у 2005 році, а в подальшому у 2009 році направлено відповідачу лист з проханням повернути майно. Доказів повторного пред'явлення наказу суду від 24.06.2005 № 112/16-2002/7-04 до 2016 року суду не надано і сторонами не зазначалось про такі дії позивача.

11.10.2011 арбітражному керуючому Головачову І.М. надано відповідь № 877 КП "Ірпінське бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію за Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" права власності на склад ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а.

15 січня 2014 року арбітражний керуючий Головачев І.М. звернувся до відповідача з листом № 2, в якому пропонував здійснити передачу складу ПММ, про що підписати відповідний акт (докази направлення листа відсутні).

Відповідач заперечував проти обставин, щодо звернення до нього з вищезазначеним листом, і з огляду на відсутність доказів його направлення відповідачу, суд не приймає лист від 15.01.2014 у якості доказу звернення позивача з проханням передати йому спірне майно.

28.10.2015 арбітражний керуючий Демчук О.М. звернувся до кредитора з листом № 02-10/137, в якому зазначав про не допуск його на територію складу ПММ та про те, що не передано первинну документацію від розпорядника майна банкрута Головачова І.М. щодо складу ПММ.

Також ліквідатору Кізленку В.А. 05.04.2016 надано відповідь № 309 КП "Північне бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію за позивачем права власності на склад ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а.

До матеріалів справи долучено лист арбітражного керуючого Демчука О.М. до ліквідатора Кізленка В.А. від 06.04.2016 № 12-14/235 про неможливість передання бухгалтерської та іншої документації, оскільки, вона не велась попереднім арбітражним керуючим.

Наказ від 24.06.2005 № 112/16-2002/7-04 був повторно пред'явлений до виконання, про що свідчить постанова державного виконавця від 06.06.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП № 51329838.

02.08.2016 року в рамках вищевказаного виконавчого провадження сторони підписали акт приймання-передачі від 02.08.2016 складу ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а.

Отже матеріалами справи не підтверджується та обставина, що позивач велику кількість разів звертався до відповідача з проханням передати йому майно. Докази направлення надані лише щодо листа від 22.10.2009 (копія фіскального чеку, оригінал листа та фіскального чеку відсутні), також докази отримання його відповідачем відсутні та заперечуються відповідачем. Відповідач погоджується лише з тією обставиною, що позивач у 2016 році звернувся до нього з проханням повернути майно та відповідно ініціював відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу від 24.06.2005 № 112/16-2002/7-04. Крім того, саме позивачем було заявлено вимогу до виконавця про повернення йому виконавчого документа щодо зобов'язання передати спірне майно. І повторно був пред'явлений виконавчий документ до виконання у 2016 році (через 11 років).

Тобто позивачем не надано доказів того, що ним вчинялись дії, що свідчили б про наміри прийняти від відповідача майно. Оскільки, спірне майно є цілісним майновим комплексом, воно може бути передано лише у зв'язку з вчиненням обома сторонами зустрічних дій з передачі та приймання відповідного майна. Отже позивач не може посилатись на неправомірність дій відповідача щодо не повернення майна позивачу, оскільки, повернення майно можливо лише у разі його прийняття позивачем. А він його не ініціював до 2016 року.

До матеріалів справи надано наказ № 345 від 12.07.2004 Міністерства промислової політики України, яким закріплено за державним підприємством "Авіаційний науково-технічний комплекс ім. O.K. Антонова" склад ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а

Рішенням від 14.05.2005 № 112/16-2002/7-04 також було встановлено, що наказ № 345 від 12.07.2004 щодо закріплення за позивачем на праві господарського відання складу паливно-мастильних матеріалів було видано Міністерством промислової політики України з перевищенням власної компетенції.

Однак доказів скасування даного наказу суду не надано, натомість згідно ухвали Господарського суду міста Києва № 45/505 від 03.09.2012 у справі за позовом Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" до Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном про скасування наказу № 345 від 12.07.2004 Міністерства промислової політики України, позов залишено без розгляду.

Вказана обставина підтверджує, що в користування спірне майно було передано відповідачу згідно наказу № 345 від 12.07.2004 Міністерства промислової політики України, що спростовує обставини про передачу майна без правової підстави.

Щодо розміру збитків позивача.

Суму збитків позивач в тому числі обґрунтовує висновком та звітом ТОВ "Консалтингова компанія "Острів", яким визначено, що упущена вигода позивача, що полягає у недоотриманні доходів від використання складу ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а, становить 70117661 доларів США за період з 03.06.2005 по 02.06.2016.

Крім того, у даній справі було проведено судову оціночно-будівельну експертизу (висновок № 108/17 від 15.11.2017), в якому зазначено, що визначити ринкову вартість оренди майнового комплексу складу ПММ потужністю 1000 тисяч тон в рік, який знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а, за період з 03.06.2005 по 02.06.2016, визначивши кожний рік окремо та рівень попиту на ринку оренди вказаного приміщення у зазначений період не вбачається можливим, оскільки: відсутня при проведенні дослідження проектно-кошторисна документація будівництво складу ПММ та технічний паспорт; відсутні у достатній кількості об'єкти аналоги, що задовольняють критеріям подібності; у відкритих джерелах, які містять інформацію про орендні ставки та не викликають сумніві у експерта, відсутня інформація по об'єктах порівняння, в тому числі типових умовах оренди. Найбільш імовірною ринкова вартість оренди майнового комплексу за період з 03.06.2005 по 02.06.2016 становила 71658205,63 грн або 59736721,92 без ПДВ.

В підтвердження використання відповідачем майна позивача до матеріалів справи подано договір № 17/02 від 11.03.2002 оренди майна складу ПММ, укладений між ЗАТ СП "Укрсибтрансавіа" (орендодавець) та ТОВ "Біотехнічні системи-Енерго" (орендар) згідно якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове користування для здійснення комерційної діяльності зі зберігання та реалізації нафтопродуктів наступне майно: обладнання та споруду складу ПММ, для приймання, зберігання, і відпуску нафтопродуктів. За користування майном орендар сплачує орендодавець орендну плату у розмірі 1590000,00 грн за місяць. Строк дії договору визначено з 11.03.2002 п 31.12.2002 з можливим продовженням на строк до 31.12.2003. Доказів виконання сторонами вказаного договору суду не надано.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2010 у справі № 40/349-36/164-3/179/8/031-10 за позовом Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнічні системи-Енерго" визнано недійсним договір № 17/02 від 11.03.2002 року, тобто вказаний договір не приймається судом до уваги як доказ реальної можливості отримання позивачем прибутку від використання складу ПММ.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача з приводу того, що в період з 08.06.2006 по 18.05.2010, в зв'язку з вжиттям заходів забезпечення позову у справі № 40/349 (ухвала від 08.06.2006) шляхом заборони будь-яким особам крім позивача користуватись майном складу ПММ, що знаходиться за адресою смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1а, відповідач не мав можливості використовувати спірне майно.

Відповідно до ч.1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Аналогічне положення закріплено і в статті 226 ГК України.

Разом з тим, статтями 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.. 226 ГК України Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

До вказаних правовідносин застосовуються загальні норми щодо відшкодування шкоди та збитків.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 1166 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до оглядового листа ВГСУ від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначеного майна. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Суд встановив, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірного майна. Поданий позивачем договір оренди визнаний в судовому порядку недійсним і не підтверджують можливість та необхідність використання майна, що перебувало у відповідача. До матеріалів справи надано висновок, звіт, проведено судову експертизу, однак вказані документи не дають однозначного висновку щодо розміру можливої упущеної вигоди та не підтверджують реальну можливість позивача отримати прибуток та розмір цього прибутку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Відсутній і причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків. Крім того, не доведено вину відповідача у заподіянні збитків.

Судом встановлено, що саме позивач своїми діями протягом тривалого періоду не здійснював дій щодо повернення та прийняття спірного майна.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відсутня встановлена належним чином вини відповідача в заподіянні позивачу збитків та не встановлено складу господарського правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо застосування строку позовної давності.

Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Оскільки суд відмовляє в позові по суті в зв'язку з відсутністю порушеного права або охоронюваного інтересу позивача, тому питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

Суд звертає увагу позивача, що ним не доведено протиправність поведінки відповідача, що унеможливлює стягнення на свою користь збитків з відповідача. Належним способом захисту прав позивача є звернення про стягнення з відповідача коштів за фактичне користування майном, що є власністю позивача. Отже обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У позові з Спільного українсько-російського підприємство з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Державного підприємства "Антонов" (03062, м. Київ, вул. Туполєва, 1, ідентифікаційний код 14307529) про стягнення ,31 доходів за час користування безпідставно набутим майном за період з 03.06.2005 по 02.06.2016 відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 27.07.2018

Суддя І.В.Усатенко