ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/576/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Каюков Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність від 02.07.2018 р.

відповідача: не з'явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро" до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" про стягнення коштів у розмірі 593 893,99 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/576/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс", про стягнення суми боргу за договором № 1602ФП від 16 лютого 2017 року у розмірі 593 893,99 грн., у тому числі 28 процентів у розмірі 429 120,33 грн. та 164 773,66 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд розподілити судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 березня 2018 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" залишено без руху. Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/576/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 травня 2018 року прийнято до розгляду заяву позивача, в прядку ст. 46 ГПК України Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 травня 2018 року задоволено клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву; поновлено відповідачу процесуальний строк на подання до суду відзиву на позовну заяву до 21 травня 2018 року та приєднано відзив з доданими документами до матеріалів справи. Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 21 травня 2018 року встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив до 25 травня 2018 року. 29 травня 2018 року, протокольними ухвалами суду, долучено до матеріалів справи відповідь позивача на відзив відповідача, на підставі ст.ст. 42, 166, 169, 170, 232 ГПК України та встановлено відповідачу строк на подання до суду заперечень на відповідь на відзив до 07 червня 2018 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 травня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 28 червня 2018 року. 12 червня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області, продовжено відповідачу процесуальний строк на подання заперечень до 20 червня 2018 року. Протокольними ухвалами суду від 25 червня 2018 року долучено до матеріалів справи заяву позивача щодо судових витрат, на підставі ст.ст. 42, 169, 170, 177, 182, 232 ГПК України; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 липня 2018 року, на підставі ст. 177, п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України. 02 липня 2018 року судом розпочато розгляд справи по суті та постановлено протокольну ухвалу на підставі ст. 216 ГПК України про перерву в засіданні суду до 31 липня 2018 року.

В призначене судове засідання 31 липня 2018 року з'явився представник позивача. Відповідач свого уповноваженого представника в дане судове засідання не направ, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 148). Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 63631, Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Старовірівка, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - копія позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

16 лютого 2017 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено договір позики № 1602ФП. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору, в порядку та на умовах, визначених договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору (далі - позика), а позичальник зобов'язується повернути позику у визначеному цим договором строк. Позика надається з метою поповнення обігів коштів. Позика, відповідно до п. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України, є поворотною фінансовою допомогою. Сума позики становить 4 000 000,00 грн. Проценти за користування позики не передбачені (п.п. 2.1, 2.4 договору). Позикодавець надає позику до 28 лютого 2017 року. Сума позики може бути перерахована позичальнику одночасно із підписання договору або частинами на вибір позикодавця в строк, що встановлений в п. 3.1 договору. Позика надається у безготівковому порядку шляхом перерахування сум коштів на розрахунковий рахунок позичальника (п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору). Кінцева дата повернення позики в повному обсязі 30 березня 2017 року (п. 4.1 договору). За порушення строків повернення позики чи надмірно перерахованою суми грошових коштів, що встановлені в п. 4.1 , 2.3 договору, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю штраф 28 процентів річних за користування чужими грошовими коштами, що нараховуються за вимогою покупця за кожен день прострочення. Крім того він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ГПК України. Сторони домовилися встановити строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у 3 роки та продовжити строк нарахування пені на весь час існування заборгованості (п.п. 5.2, 5.3 договору). Відповідно до п. 6.6 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків. Дата підписання договору вказується у правому верхньому куті договору на першій сторінці, під заголовком договору. Сторони допускають можливість підписання договору сторонами в попередньо відсканованої однієї зі сторін і роздрукованої іншою стороною формі, при цьому отриманий документ має юридичну силу до моменту обмінами сторонами його оригіналу з мокрими печатками і підписами сторін. Як вказує позивач у позовній заяві, ним у повному обсязі виконано умови договору позики № 1602ФП від 16 лютого 2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями: № НОМЕР_1 від 21 лютого 2017 року на суму 1 310 000,00 грн.; № 161 від 21 лютого 2017 року на суму 1 190 000,00 грн.; № НОМЕР_2 від 20 лютого 2017 року на суму 800 000,00 грн.; № НОМЕР_3 від 20 лютого 2017 року на суму 500 000,00 грн.; № 158 від 20 лютого 2017 року на суму 200 000,00 грн. Втім, відповідачем було повернуто грошові кошти з порушенням п. 4.1 договору, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Водночас, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, дослідивши умови договору позики № 1602ФП від 16 лютого 2017 року, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України). Враховуючи вище викладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору позики № 1602ФП від 16 лютого 2017 року в частині терміну (строку) повернення позики, який встановлено договором, відповідач є таким , що допустив порушення умов договору і, відповідно, до якого позивач має право застосувати наслідки такого порушення (статті 610, 611 ЦК України), зокрема в частині наслідків, які передбачені умовами договору. Як вбачається з умов договору позики № 1602ФП від 16 лютого 2017 року, пунктом 5.2 сторонами визначено процент за користування чужими грошовими коштами у розмірі 28%, що повністю узгоджується з нормами ст. 536 ЦК України, та застосування ст. 625 ЦК України. За статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми. Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем заявлених до стягнення сум за розрахунком визначено вірно, згідно діючого законодавства, однак при перевірці розрахунку розміру інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт" Закон 9.1.3", судом встановлено, що загальний розмір інфляційних втрат (за період з 31 березня 2017 року по 09 липня 2017 року; з 10 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року; з 03 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року; з 16 серпня 2017 року по 30 серпня 2017 року; з 31 серпня 2017 року по 28 вересня 2017 року; з 29 вересня 2017 року по 31 жовтня 2017 року) складає 164 659,94 грн. За таких обставин, позов в частині стягнення на користь позивача з відповідача процентів річних у розмірі 429 120,33 грн. (з 31 березня 2017 року по 09 липня 2017 року; з 10 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року; з 02 серпня 2017 року по 02 серпня 2017 року; з 03 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року; з 16 серпня 2017 року по 30 серпня 2017 року; з 31 серпня 2017 року по 28 вересня 2017 року; з 29 вересня 2017 року по 31 жовтня 2017 року) та інфляційних втрат у розмірі 164 659,94 грн. (за період вказаний вище) є обґрунтованим, правомірним та задовольняється судом. В частині стягнення з відповідача 113,72 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення (невірність проведення розрахунку при обчисленні інфляційних втрат за вказаний період).

Суд, при вирішені даного спору керувався, зокрема ст. 5 ГПК України, якою встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стаття 237 ГПК України внормовує вирішення судом питання застсування правової норми до правовідносин. Враховуючи посилання позивача, як на підставу звернення з позовом до суду про стягнення 28%, як на ст. 536 ЦК України, так й на ст. 625 ЦК України, суд, з метою захисту порушеного права позивача застосував відповідну норму матеріального права керуючись ст. 5 та п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 8 906,70 грн. покладається на відповідача. Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. суд виходить з того, що згідно п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 04 липня 2016 року між позивачем (замовник за договором) та АО "ЛОУ УОЛВС" (виконавець за договором) було укладено договір № 040716-2 про надання консультаційних послуг (далі - договір) відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов'язання, зокрема, по наданню послуг з юридичного представництва інтересів однієї сторони, що виступає проти іншої сторони в судах або інших судових органах, представництва в цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних, трудових та інших справах. 23 лютого 2018 року між позивачем та АО "ЛОУ УОЛВС" було укладено додаткову угоду № 6 (далі - додаткова угода) відповідно до якої виконавець бере на себе зобов'язання з підготовки позовної заяви до СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" про стягнення грошових коштів за договором позики № 1602ФП від 16 лютого 2017 року та інших процесуальних документів, подання до суду, відправку копій заяви сторонам відповідачу, представлення у встановленому порядку інтересів замовника в господарському суді будь-якої інстанції у справі щодо стягнення грошових коштів із СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" за договором поставки позики № 1602ФП від 16 лютого 2017 . Відповідно до додаткової угоди було встановлено вартість робіт та послуг, які надаються виконавцем: вартість підготовки позовної заяви, подання до суду, відправка копій заяви - 5 000,00 грн.; вартість супроводження справи в суді - 1 000,00 грн за одне судове засідання. Відповідно до акту приймання-здачі наданих послуг від 21 червня 2018 року за договором № 040716-2 про надання послуг від 04 липня 2016 року позивачу АО "ЛОУ УОЛВС" надано послуги з підготовки позовної заяви, подання до суду, відправка копії відповідачу на суму 5 000,00 грн.; представництво інтересів позивача у суді на суму 4 000,00 грн. (чотири судових засідання). Платіжним дорученням № 583 від 21 червня 2018 року позивачем було перераховано на користь АО "ЛОУ УОЛВС" 9 000,00 грн. з призначенням платежу "плата за надання юридичних та консультаційних послуг зг. дог. 040716-2 від 4.07.2016, без ПДВ". Таким чином, виходячи з ч. 2 ст. 126 ГПК України, беручи до уваги умови договору № 040716-2 про надання консультаційних послуг від 04 липня 2016 року та акт прийому-здачі наданих послуг за договором № 040716-2 про надання послуг від 04 липня 2016 року, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 194, 195, 196, 201, 207, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити частково.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський Птахокомплекс" (63631, Харківська обл., Шевченківський р-н., с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, 227-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю " Торговий Будинок "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, ) 429 120,33 грн. 28% річних, 164 659,94 грн. інфляційних втрат та 17 906,70 грн. судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 07.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.