донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.07.2018 року справа №905/2322/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий судді при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача (апелянта) від ДВСОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявилися; адвокат ОСОБА_5 - за довіреністю №01.3-437 від 03.03.2018 року; не зявилися;
розглянувши апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від29.05.2018 року (повний текст від 04.06.2018 року)
у справі за позовом до відповідача про за скаргою на дії№905/2322/17 (суддя Матюхін В.І.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй", м. Київ Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області стягнення 320058,39 грн. Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6, м. Краматорськ Донецької області

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суд Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 відмовлено у задоволенні скарги Служби автомобільних доріг у Донецькій області на дії старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі за текстом Краматорський ВДВС) ОСОБА_6 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818).

Не погодившись з ухвалою, постановленою судом першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Служба автомобільних доріг у Донецькій області, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суд Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 та ухвалити нове рішення, яким визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818), винесену старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС ОСОБА_6 незаконною, та скасувати зазначену постанову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків, яких дійшов суд першої інстанції, обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2001 року №845, та не звернув уваги на те, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства. За твердженням апелянта, боржник за наказом є одержувачем бюджетних коштів, а заборгованість відповідача перед позивачем виникла із заходів передбачених бюджетною програмою, відтак наказ Господарського суду Донецької області від 05.02.2018 року №905/2322/17 має виконуватись органом державного казначейства. Проте, дії старшого державного виконавця Краматорського ВДВС ОСОБА_6 щодо відкриття виконавчого провадження (ВП №56275818) були передчасні, адже ТОВ "Ялта Град Строй" попередньо не зверталась до органів казначейства з відповідним виконавчим документом (наказом) у справі №905/2322/17.

Крім того, апелянт вважає помилковим посилання суду як на підставу для відмови у задоволенні скарги на те, що боржник май відкриті рахунки в комерційних банках, оскільки грошові кошти з цих рахунків не можуть бути використані боржником на сплату винагороди підрядникам. При цьому, скаржник звертає увагу суду на умови Договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-15 від 16.04.2013 року, відповідно до умов п. 4.1 якого визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником при наявності коштів на бюджетних рахунках. Тобто, саме бюджетні кошти були передбачені на сплату послуг підрядника ТОВ "Ялта Град Строй". Також апелянт посилається на обставини, встановлені в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2018 року у справі №905/3238/16, зокрема, що виконання наказу, за яким Служба автомобільних доріг у Донецькій області є боржником, має проводитись ГУ ДКСУ в Донецькій області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. головуючий (суддя-доповідач), судді Геза Т.Д., Дучал Н.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби автомобільних доріг у Донецькій області на ухвалу Господарського суд Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17; встановлено сторонам строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 11.07.2018 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.2018 року розгляд апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Донецькій області на ухвалу Господарського суд Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 призначено на 23.07.2018 року.

На підставі розпорядженням Керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №605/2018 від 19.07.2018 року, у звязку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії ОСОБА_7 через перебування у відпустці на дату слухання, справи призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2322/17 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. головуючий (суддядоповідач), судді Склярук О.І., Дучал Н.М.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію суду 20.07.2018 року від ТОВ "Ялта Град Строй", позивач вважає оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою, та такою, що постановлена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права. Стягувач вважає дії державного виконавця Краматорського ВДВС щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818) правомірними, оскільки боржник не є бюджетною установою, а є лише одержувачем бюджетних коштів у розумінні положень Бюджетного кодексу України, який не фінансується повністю з державного бюджету та має відокремлені рахунки в комерційних банківських установах, а відтак виконання судового наказу у даній справі повинно здійснюватись державною виконавчою службою.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 26.07.2018 року, був присутній представник апелянта ТОВ "Ялта Град Строй", який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу Господарського суд Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 та ухвалити нове рішення, яким визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818), винесену старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС ОСОБА_6 незаконною, та скасувати зазначену постанову.

Уповноважені представники позивача та ДВС у судове засідання. проведене 26.01.2018 року, не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути її за відсутністю вказаних сторін, у звязку з чим переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.10.2017 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2017 року, позовні вимоги ТОВ "Ялта Град Строй" задоволено, стягнуто з Служби автомобільних доріг в Донецькій області 290030,84 грн. - інфляційних втрат; 30027,55 грн. 3% річних та 4800,88 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

На виконання вказаного рішення 05.02.2018 року Господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

В подальшому, ТОВ "Ялта Град Строй" звернулось до Краматорського ВДВС із заявою (вих.№34/04-18 від 23.04.2018р.) про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Донецької області від 05.02.2018 року у справі №905/2322/17.

26.04.2018 року старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС ОСОБА_6 вказана заява була розглянута та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №56275818).

Не погоджуючись із зазначеними діями державного виконавця, Служба автомобільних доріг у Донецькій області звернулась до Господарського суду Донецької області із скаргою на дії старшого державного виконавця Краматорського ВДВС, якою боржник просить:

- визнати дії старшого державного виконавця Краматорського ВДВС ОСОБА_6 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818) - неправомірними;

- визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818), яка була винесена старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС ОСОБА_6 - незаконною;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818), прийняту старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС ОСОБА_6

В обґрунтування поданої скарги Служба автомобільних доріг у Донецькій області посилається на те, що відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, рішення про стягнення коштів підприємств, установ та організацій, рахунки яких відкриті в органах Державної казначейської служби, виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Державної казначейської служби у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Враховуючи, що Служба автомобільних доріг у Донецькій області є державною організацією, одержувачем бюджетних коштів, судове рішення про стягнення з неї коштів має виконуватися виключно органами Державної казначейської служби України, що унеможливлює здійснення виконавчого провадження, тому, державний виконавець повинен був відмовити ТОВ "Ялта Град Строй" у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 05.02.2018 року у справі № 905/2322/17. Також заявник зазначив, що дії старшого державного виконавця Запорожець І.М. щодо відкриття виконавчого провадження (ВП №56275818) були передчасні, адже ТОВ "Ялта Град Строй" попередньо не зверталось до органів Казначейства з відповідним виконавчим документом (наказом) у справі №905/2322/17 і у такому випадку рішення державного виконавця, а саме - постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року (ВП №56275818) є неправомірною, необґрунтованою та передчасною, а тому підлягає скасуванню.

Як вже зазначалось про це вище, ухвалою Господарського суд Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 у задоволенні вказаної скарги на дії та постанову старшого державного виконавця Краматорського ВДВС про відкриття виконавчого провадження відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведено та не обґрунтовано належним чином, що Служба автомобільних доріг у Донецькій області утримується виключно за рахунок державного бюджету чи місцевого бюджету та рахунки відкриті тільки в органах Державної казначейської служби, у звязку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку, що рішення у справі №905/2322/17 повинно виконуватися в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, повторно переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених у ст. 269 ГПК України, колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, №14077/05, від 10.12.2009).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частинами 1, 2 ст. 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду, відповідно до вимог п. а) ч. 1 ст. 341 ГПК України, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, щорішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п. 2 Порядку № 845, боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Статтею 2 Бюджетного кодексу України наведено перелік тлумачення основних термінів, вживаних в ньому, зокрема:

- бюджетні установи це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими (п.12);

- одержувач бюджетних коштів - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (п.38).

Дослідивши наявне в матеріалах справи Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.11,2016 року №331 (далі за текстом - Положення), суд першої інстанції вірно встановив, і це підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції, що Служба автомобільних доріг в Донецькій області згідно пп. 1.1, 1.4, 1.5. Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області є державною неприбутковою організацією і є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, які обслуговуються органами казначейської служби.

Також судом з Договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 04.01.2017 року №4-1/1, укладеним між ГУДКСУ у Донецькій області і Службою автомобільних доріг в Донецькій області, встановлено, що Служба перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області (ГУ ДКСУ у Донецькій області),

Пунктом 1.3. Положення визначено, що Служба є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Джерелами формування майна Служби, відповідно до п. 5.3. Положення, є: основні фонди, що визначаються самостійним балансом Служби; кошти, що надходять на дорожні роботи відповідно до законодавства; кредити банків та інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування юридичних осіб і громадян; передане майно інших державних та комунальних підприємств та організацій; інші джерела, не заборонені законодавством.

Служба автомобільних доріг в Донецькій області не є державним органом , що також не заперечується й самим боржником.

З системного аналізу положень Бюджетного кодексу України судова колегія дійшла висновку, що терміни одержувач бюджетних коштів і бюджетні установи не є тотожними, оскільки в першому випадку така установа лише одержує держані кошти на реалізацію запланованих цілей, а в останньому - повністю утримується за рахунок державного бюджету (має рахунок в ДКСУ), тобто не має власних рахунків.

Пунктами 1.1, 1.4, 1.5. Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області передюбачено, що Служба є одержувачем бюджетних коштів.

Судова колегія апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта як на підставу для необхідності звернення стягувача з виконавчим документом у даній справі до органів казначейства на п. 1.6 Положення, яким передбачено, що Служба утримується у межах кошторису видатків, затвердженого Укравтодором, яким не передбачено розділ витрат на сплату підрядникам винагороди, тобто кошторисом не передбачено такі цілі, оскільки в Положенні про Службу автомобільних доріг в Донецькій області не зазначено, що Служба є бюджетною установою. Також у вказаному положенні не зазначено, що Служба повністю утримуються за рахунок відповідного державного чи місцевого бюджету, тому суд апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого суду про відсутність підстав вважати, що скаржник є бюджетною установою у розумінні приписів Бюджетного кодексу України.

Згідно п. 5.3 Положення, джерелами формування майна Служби є: основні фонди, що визначаються самостійним балансом Служби; кошти, перелічені п. 1.6 Положення, що надходять на дорожні роботи відповідно до законодавства; кредити банків та інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування юридичних осіб і громадян; передане майно інших державних та комунальних підприємств та організацій; інші джерела, не заборонені законодавством.

Наведеним спростовується аргументи скаржника, що Служба автомобільних доріг у Донецькій області утримується виключно за рахунок коштів державного бюджету чи місцевого бюджету та має нести витрати і отримувати прибутки тільки в межах затверджених асигнувань, оскільки видатки Укравтодора (п.1.6 Положення) є лише одним з джерел надходження коштів до Служби.

Крім того, п. 8 ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відтак, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що Служба автомобільних доріг у Донецькій області не є бюджетною установою, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Поряд з викладеним, колегія суддів також звертає увагу, що виконання наказу господарського суду органами Казначейства можливе лише у разі існування бюджетних асигнувань для погашення такої заборгованості.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження (ст. 2 Бюджетного Кодексу України).

Згідно ст. 119 Бюджетного кодексу України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

При цьому, як при розгляді скарги судом першої інстанції так і під час апеляційного провадження боржником не доведено належними та допустимим доказами, у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, що стягнуті у даній справі кошти - інфляційні нарахування та три відсотки річних, які нараховані позивачем на суму заборгованості за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-15 від 16.04.2013 року, є коштами державного бюджету.

Як свідчить зміст апеляційної скарги та доданих до неї документів, Служба автомобільних доріг у Донецькій області надала до Донецького апеляційного господарського суду кошторис видатків на утримання Служби за січень грудень 2018 року та банківські виписки як належні докази спрямувань коштів боржника. Апелянт вказує, що в суді першої інстанції не обговорювалось та не ставилось питання щодо необхідності дослідження цих видатків Служби, тому відповідач і не подав ці докази.

Дослідивши вищевказані документи судова колегія не може прийняти їх до уваги, оскільки надані Службою автомобільних доріг у Донецькій область документи є додатково поданими доказами, питання про прийняття яких врегульовано положеннями ч. 4 ст. 269 ГПК України, де унормовано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

При цьому, оскільки відповідач жодним чином не обґрунтував та не довів суду неможливості подання цих документів до суду першої інстанції, то зазначений кошторис та банківські виписки не можуть прийматись судом апеляційної інстанції в силу вимог ч. 4 ст. 269 ГПК України. Судова колегія апеляційної інстанції щодо посилання скаржника на причини не подання цих доказів звертає увагу, що збирання доказів не є обовязком суду, в той час як положеннями ч. 3 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В апеляційній скарзі Служба автомобільних доріг у Донецькій області посилається на те, що з п. 4.1 Договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-15 від 16.04.2013 року вбачається, що саме бюджетні кошти були передбачені на сплату послуг підрядника ТОВ "Ялта Град Строй", тому стягнуті у даній справі інфляційні втрати та три відсотки річних, які нараховані на суму заборгованості за цим Договором, повинні виконуватись саме органами Державної казначейської служби України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими доводами скаржника, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Донецької області від 12.01.2016 року у справі №905/3003/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2016 року, позовні вимоги ТОВ "Ялта Град Строй" до Служби автомобільних доріг у Донецькій області задоволено повністю: стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ТОВ "Ялта Град Строй" заборгованість за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-15 від 16.04.2013 року у сумі 333334,92 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 5000,02 грн.

На виконання вищевказаного рішення Господарським судом Донецької області 27.01.2016 року виданий відповідний наказ.

23.05.2016 року, за заявою стягувача, головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області Косаревою І.В. відкрито виконавче провадження №51190024 з примусового виконання наказу №905/3003/15, виданого Господарським судом Донецької області 27.01.2016 року, про що винесено відповідну постанову.

Служба автомобільних доріг в Донецькій області під час розгляду справи №905/3003/15 також не погодилась із відкриттям виконавчого провадження органом ДВС з виконання наказу у справі №905/3003/15, оскільки вважала, що вказаний виконавчий документ має виконуватись органами казначейства, у звязку з чим звернулась до суду першої інстанції і скаргою на дії та рішення ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.08.2016 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року, відмовлено Служби автомобільних доріг Донецької області у задоволенні скарги на постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області від 23.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу по справі №905/3003/15.

Вказані судові рішення, виходячи із відомостей автоматизованої системи документообігу "Діловодство спеціалізованого суду", боржником до суду касаційної інстанції не оскаржувались, отже є такими, що набрали законної сили, та мають бути враховані судом при розгляді даної справи №905/2322/17.

Таким чином, вищевстановлені обставини свідчать про те, що виконавчий документ про стягнення основної заборгованості, яка виникла за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-15 від 16.04.2013 року, виконується органами Державної виконавчої служби. Правомірність дій ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області та законність постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 року з примусового виконання наказу у справі №905/3003/15 перевірені судами першої та апеляційної інстанції, рішення у яких набрали законної сили, однак боржник наполягає на тому, що виконавчий документ за рішенням суду про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у даній справі №905/2322/17 повинен виконуватись саме органами казначейства, що не узгоджується з вказаними обставинами справи. При цьому, під час розгляду справи №905/3003/15, - при стягненні основного боргу, Служба автомобільних доріг у Донецькій області не надавала будь-які кошториси чи банківські випики як доказ на підтвердження спрямувань та призначення цих коштів, відтак подання їх лише у даному апеляційному провадженні судова колегія вважажє необгрунтованим.

Крім того, на думку скаржника судом першої інстанції не було враховано обставини, встановлені в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2018 року у справі №905/3238/16, а саме те, що виконання рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2017 року у справі №905/3238/16, боржником за яким є Служба автомобільних доріг у Донецькій області, має проводитись саме ГУ ДКСУ в Донецькій області шляхом безспірного списання коштів державного бюджету.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що обставини встановлені у справі №905/3238/16 мають значення під час вирішення даного спору, оскільки у вказаній справі №905/3238/16 предметом позову було стягнення заборгованості за іншим Договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року, на відміну від предмету спору у даній справі стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-15 від 16.04.2013 року. При цьому, у згаданому рішенні посилання суду на порядок виконання судового наказу не є встановленою обставиною, тобто фактом. У справі №905/3238/16 Державна казначейська служба була залучена до розгляду у справі та рішення приймалась саме за її участю.

З урахуванням вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судова колегія зазначає, що розгляд справи №905/3238/16 здійснювався саме на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які подавались учасниками процесу. Натомість розгляд даної справи №905/2322/17 здійснювався за іншими доказами, тобто дослідженню підлягало коло інших питань (наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих за іншим договором).

Враховуючи вищевстановлені обставини та приписи чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки Служба автомобільних доріг в Донецькій області не є бюджетною установою у розумінні приписів Бюджетного кодексу України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій державного виконавця, законність постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року, яка була винесена старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС ОСОБА_6, за виконавчим провадженням ВП №56275818 з виконання наказу №905/2322/17, виданого 05.02.2018 року Господарським судом Донецької області, про стягнення зі Служби автомобільних доріг в Донецькій області на користь ТОВ "Ялта Град Строй" 290030,84 грн. - інфляційних втрат; 30027,55 грн. 3% річних та 4800,88 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору, та відмову у задоволенні скарги Служби автомобільних доріг в Донецькій області на дії та рішення Краматорського ВДВС.

Щодо питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції застосовує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правомірного висновку суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга Служби автомобільних доріг у Донецькій області не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 підлягає залишенню без змін.

У звязку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Служби автомобільних доріг у Донецькій області на ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.05.2018 року у справі №905/2322/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді Н.М. Дучал

ОСОБА_3

(У судовому засіданні 26.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 30.07.2018 року).