ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018м. ДніпроСправа № 904/9162/17

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» , м. Кам'янське

До : Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», м. Кам'янське

Про : стягнення 1 808 365 525,46 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

секретар судового засідання Кучма Т.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача : Волосожар Г.В. ( дов. № 67-153 від 07.05.18р.);

Від відповідача : Красницька-Келембет A.С. ( дов. № 133 від 09.10.17 р. )

СУТЬ СПОРУ :

ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» (позивач) з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.11.17 р. (т.5, а.с.157-169) звернувся з позовом до ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (відповідач) про стягнення 1 808 365 525,46 грн. (в т.ч.: 1 763 085 623,84 грн. - заборгованість; 4 737 954,56 грн. - 3 % річних; 31 542 650,03 грн. - пеня 8 999 297,03 грн. - інфляційні втрати) заборгованості за договором поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р., укладеним між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставну відмову відповідача оплатити вартість поставлених позивачем в період з 18.07.17р. по 30.09.17 р. на користь відповідача ресурсів відповідно до умов цього договору. За твердженням позивача, відповідач , отримавши ці ресурси, не розрахувався з ним за їх поставку; а згідно до акту звірки розрахунків від 21.12.17 р. (який підписаний представником відповідача без зауважень) заборгованість станом на 01.11.17 р. складає 1 763 085 623,84 грн. ( т.8, а.с.163-181 ).

ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (відповідач) позовні вимоги визнав у повному обсязі, жодних заперечень стосовно кількості поставлених ресурсів, їх вартості та розрахунку стягуваної суми на висловив .

Враховуючи стадію вирішення спору (до набрання новим ГПК України законної сили), яка відповідала стадії підготовчого провадження, наявність у суду сумнівів у виконанні сторонами обов'язків щодо надання доказів; необхідністю отримання від сторін оригіналів первинних документів; суд ухвалив продовжити слухання справи зі стадії підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 16.01.18р. Одночасно суд витребував від позивача оригінали первинних документів, що підтверджують факт поставки та отримання відповідачем ресурсів в кількості та вартості, зазначених у позовній заяві, для огляду у судовому засіданні. На вимогу суду позивачем 25.01.18 р. було надано оригінали рахунків на оплату, актів прийому-передачі до рахунків та електронні залізничні накладні в паперовому вигляді ( т.9 -т.27 ).

На вимогу суду позивачем 25.01.18 р. було надано оригінали рахунків на оплату, актів прийому-передачі до рахунків та електронні залізничні накладні в паперовому вигляді ( т.9 - т.27 ).Тобто , загальна кількість цих доказів складає 19 томів х 250 аркушів =4 750 штук.

Окрім того, представник відповідача наполягав на тому, що акт звірки розрахунків , підписаний сторонами без зауважень, є первинним документом, який відповідно до вимог чинного законодавства України є достатнім доказом на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем , стверджуючи , що аналогічної правової позиції дотримується і ВГСУ у своїх рішеннях ( постановах ) . Але таке твердження представника відповідача є безпідставним та необґрунтованим ,оскільки ВГСУ в низці своїх постанов вказував на протилежне . Так у постанові ВГСУ від 14.04.14 р. у справі № 908/3427/13 суд касаційної інстанції вказав наступне : « … Відповідно до приписів чинного законодавства акт звірки - є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, розрахунками, тощо). Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу. Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу або суму на яку проведено залік, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків…». У постанові ВГСУ від 24.02.16 р. у справі № 922/4320/15 суд вказує , що суди попередніх інстанцій правомірно не взяли до уваги посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків ,як на обставину , що підтверджує факт наявності заборгованості за поставлений товар на підставі відповідного договору , оскільки останній не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , а є лише документом , за яким бухгалтери підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій , і сам по собі не може бути належним та допустимим доказом у справі .

Враховуючи ту обставину, що по іншим справам ( що перебували в провадженні судді Васильєва О.Ю. в останній час , в яких ПАТ «ДМК» виступало в якості відповідача ) останній незважаючи на значно менші суми заборгованості , всіляко заперечував проти позовних вимог , намагався в будь-який спосіб затягнути розгляд справ ; натомість у цій справі представники відповідача в першому ж судовому засіданні визнали позовні вимоги у повному обсязі ; але під час підготовчого засідання у справі відмовилися на пропозицію суду ( висловлену відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.182 ГПК України ) укласти мирову угоду ; є достатньо обґрунтовані припущення , що як позивач , так і відповідач намагаються ввести суд в оману шляхом надання штучно створених доказів на підтвердження факту поставки ресурсів від позивача до відповідача з метою подальшого незаконного ухилення від сплати до державного та місцевого бюджетів податків , зборів та обов'язкових платежів та доведення ПАТ «ДМК» до банкрутства. З метою підтвердження або спростування такого припущення суду слід ретельно встановити всі фактичні обставини виконання сторонами вищенаведеного договору ( як поставки позивачем ресурсів , так і отримання їх відповідачем та розрахунків за ними ) .

Також слід зазначити , що із змісту наданих позивачем на підтвердження поставки ним ресурсів на користь відповідача залізничних накладних та інших документів не надається можливим дійти до висновку , що вантаж , вказаний у залізничних накладних , поставлявся саме на виконання договору поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. ( оскільки про це у накладних відсутні відповідні посилання ) .

За наявними в справі матеріалами суд не в змозі визначити : чи підтверджується документально поставка позивачем на користь відповідача ресурсів згідно первинних документів на загальну суму , зазначену у позовній заяві ? чи підтверджується документально заборгованість відповідача перед позивачем за договором №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. в розмірі 1 763 085 623,84 грн. ? чи відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача та відповідача товарні операції за вищенаведеним договором , тощо.

Для роз'яснення цих питань , що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань в області економіки та бухгалтерського обліку , виникла необхідність в призначені судової економічної експертизи .

При цьому господарський суд виходив з наступних правових підстав : відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд» одним з аспектів якого є право на розгляд справи упродовж розумного строку.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Папазова та інші проти України» (Заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012 (пункт 29) Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» роз'яснено, що відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови пленуму питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, в силу ст. 41 ГПК України господарський суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Відповідно до ст.99 ГПК України : суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 228 ГПК України суду надано право зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи . Отже, вказаною нормою ГПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі у випадку призначення господарським судом судової експертизи за наявності дійсної необхідності її призначення та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмету доказування без її призначення.

Як вказувалося вище, ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод», звертаючись до господарського суду з позовом до ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», просило суд стягнути з останнього заборгованість за договором поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. в загальному розмірі 1 808 365 525,46 грн. ( в т.ч. : 1 763 085 623,84 грн. - заборгованість ; 4 737 954,56 грн. - 3 % річних ; 31 542 650,03 грн. - пеня ; 8 999 297,03 грн. - інфляційні втрати ).

Разом з тим, в матеріалах справи містяться документи, надані позивачем , зміст яких викликає обґрунтовані сумніви щодо правомірності віднесення їх до первинних документів , які підтверджують фактичну поставку позивачем ресурсів на користь відповідача саме за вищенаведеним договором поставки ; надані позивачем докази є взаємосуперечливими, при цьому, беззаперечною є складність розрахунків відповідно до умов цього договору, що у своїй сукупності свідчить про те, що з метою належної перевірки тверджень сторін про фактичну поставку позивачем ресурсів саме в тому розмірі та вартістю , що вказана у позовній заяві ; здійсненого позивачем розрахунку стягуваної суми ( з урахуванням річних , пені інфляційних втрат ) виникла дійсна потреба у призначенні судової економічної експертизи із залученням відповідних фахівців у даній сфері.

Згідно з п. 1.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, (далі - Інструкція) та п. 3.1 III Розділу Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень однією з основних видів (підвидів) експертизи, зокрема, є економічна: бухгалтерського та податкового обліку; фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій.

Основними завданнями експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності є: визначення документальної обґрунтованості розміру нестачі або надлишків товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів, періоду і місця їх утворення; визначення документальної обґрунтованості оформлення операцій з одержання, зберігання, виготовлення, реалізації товарно-матеріальних цінностей, у тому числі грошових, основних засобів, надання послуг; визначення документальної обґрунтованості відображення в обліку грошових коштів, цінних паперів;документів , тощо .

Відповідно до положень п. 1.2 Розділу III Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень на вирішення експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності можуть бути поставлені питання, зокрема , чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах позивача (назва підприємства) розмір заборгованості за поставлені підприємству (назва) товарно-матеріальні цінності, виконані роботи (надані послуги) за договором (номер та дата договору) за період (зазначити період) ? Чи підтверджуються документально обсяги господарських операцій та проведення розрахунків підприємств у зазначений у позовній заяві період та в розмірі ? Чи підтверджується документально та нормативно відображення у податковому обліку підприємства (назва підприємства) за період (вказується період) операції за договором ? тощо.

А відтак , беручи до уваги вищенаведене , господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням судової економічної експертизи з огляду на наявність сумнівів щодо добросовісності здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконання обов'язків щодо доказів ; сумнівів щодо правильності здійсненого розрахунку стягуваної суми , на складність розрахунку сум , які є предметом позову, необхідність дослідження значного обсягу первинних фінансових документів та їх співставлення , що потребують спеціальних економічних знань, а також , зважаючи на дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних , що входять до предмета доказування , адже висновок експерта у даній справі не можуть замінити інші засоби доказування.

Оскільки, в силу п.2 ч.1 ст.228 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення судової експертизи, а таке зупинення провадження у справі є, у свою чергу, наслідком призначення судової експертизи (незалежно від того, чи призначається первісна чи повторна експертиза), що унеможливлює розгляд справи на час знаходження матеріалів справи в експертній установі, господарський суд вважає, що зупинивши провадження у справі на час проведення судової економічної експертизи, він вчинив дії у межах наданих йому законом повноважень.

Одночасно ( з тих же підстав ) суд критично оцінює заперечення представників сторін стосовно відсутності дійсної необхідності в призначенні по справі судової економічної експертизи , затягуванні строку розгляду справи внаслідок призначення експертизи , порушенні їх процесуальних прав та можливості прийняття судом рішення на підставі наданих позивачем доказів та акту звірки розрахунків , за яким відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому суд виходить із наступних положень чинного законодавства : відповідно до приписів ст.86 ГПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 191 ГПК України передбачено , що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 236 цього Кодексу : судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене , суд вважає , що по справі слід призначити судову економічну експертизу та лише після отримання висновків якої , надавши оцінку всім зібраним по справі доказам в їх сукупності , на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами ; чи ухвалити рішення про задоволення позову , чи прийняти ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд справи . Аналогічної правової позиції стосовно права господарського суду призначити по справі експертизи дотримується і ВГСУ у своїх постановах від 13.12.17 р. у справі № 904/6781/17 , від 27.09.17 р. у справі № 922/748/17 та від 11.04.17 р. у справі № 922/3748/16 .

Враховуючи вищевикладене , ухвалою суду від 06.02.18 р. по справі була призначена судова економічна експертиза; проведення якої доручено фахівцям Дніпропетровського НДІСЕ.

На вирішення експерта були поставлені наступні питання :

1) чи підтверджується документально поставка позивачем - ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» на адресу відповідача - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ресурсів відповідно до умов договору поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. та на підставі первинних документів , наведених позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 06.11.2017р. № 01/67-2536/244 ( т.5, а.с.157-169 ) та в Деталізованому акті звірки розрахунків ( т.8, а.с.163-181 ) за період з 25.07.17 р. до 30.09.17 р. загальною вартістю 1 763 085 623,84 грн. ( як стверджує позивач ) ? Якщо не підтверджується , то яка загальна вартість ресурсів , поставлених позивачем на адресу відповідача відповідно до умов вищенаведеного договору в цей період часу ?

2) чи відображено в бухгалтерському та податковому обліку позивача - ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» операції з поставки на адресу відповідача - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ресурсів відповідно до умов договору поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. та на підставі первинних документів , наведених позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 06.11.2017р. № 01/67-2536/244 ( т.5, а.с.157-169 ) та в Деталізованому акті звірки розрахунків ( т.8, а.с.163-181 ) за період з 25.07.17 р. до 30.09.17 р. загальною вартістю 1 763 085 623,84 грн. ? Якщо відображено в меншому розмірі - то в якому саме ?

3) чи підтверджується документально заборгованість відповідача - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» за ресурси , поставлені позивачем - ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» відповідно до умов договору поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. та на підставі первинних документів , наведених позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 06.11.2017р. № 01/67-2536/244 ( т.5, а.с.157-169 ) та в Деталізованому акті звірки розрахунків ( т.8, а.с.163-181 ) за період з 25.07.17 р. до 30.09.17 р. в загальному розмірі 1 763 085 623,84 грн. ( як стверджує позивач ) ? Якщо не підтверджується , то чи наявна взагалі заборгованість відповідача перед позивачем за поставлені ресурси за цим договором у вищенаведений період часу, та в якому саме розмірі ?

4) чи відображено в бухгалтерському та податковому обліку відповідача - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» операції з поставки позивачем на його адресу ресурсів відповідно до умов договору поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. та на підставі первинних документів , наведених позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 06.11.2017р. № 01/67-2536/244 ( т.5, а.с.157-169 ) та в Деталізованому акті звірки розрахунків ( т.8, а.с.163-181 ) за період з 25.07.17 р. до 30.09.17 р. загальною вартістю 1 763 085 623,84 грн. ? Якщо відображено в меншому розмірі - то в якому саме ?

5) чи вірно з арифметичної точки зору позивачем здійснено розрахунок 3 % річних в розмірі 4 737 954,58 грн. , пені - в розмірі 31 542 650,03 грн. та інфляційних втрат - в розмірі 8 999 297,03 грн. ? Якщо ні , то який вірний розрахунок розміру 3 % річних , пені та інфляційних втрат за вказаним позивачем у розрахунку період часу ? ( т.27,а.с.41-52)

06.02.18 р. сторони подали до суду заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі ( т.27, а.с.67-68,69 )

Постановою ДАГС від 18.04.18 р. задоволено апеляційні скарги ПрАТ«Дніпровський коксохімічний завод» та ПАТ«Дніпровський металургійний комбінат» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2018р. у справі № 904/9162/17 ; скасовано цю ухвалу господарського суду, а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції . При цьому апеляційний суд в обгрунтування ухваленого рішення послався на наступне : «…Як вбачається з матеріалів справи, вони містять достатній обсяг доказів для вирішення справи, а відповідач не заперечує проти обґрунтованості позовних вимог позивача у справі, тобто між сторонами відсутній спір щодо обставин, встановлення яких і є метою призначення господарським судом судово-економічної експертизи у справі.

Виходячи з приписів ст. 99 ГПК України не є підставами для призначення судом експертизи і великий обсяг поданих сторонами доказів, їх суперечність, складність розрахунків та наявність у суду сумнівів щодо допустимості та належності наявних у справі доказів чи добросовісності процесуальних дій сторін щодо їх подання.

Колегія суддів, також враховує, що наведення місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі, на підтвердження сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, про заперечення відповідачем у інших справах проти позовних вимог позивача є безпідставним, ґрунтується на припущенні та не може свідчити про недобросовісну поведінку сторін, а інших обґрунтованих причин для таких сумнівів господарським судом в ухвалі не вказано. Отже, будь-які обґрунтовані підстави для самостійного збирання судом першої інстанції доказів у справі відсутні. Окрім цього, поставлені судом першої інстанції на вирішення судового експерта питання частково стосуються підтвердження розміру заборгованості за поставлену продукцію, встановлення чого віднесено процесуальним законом до компетенції суду, а частково стосуються підтвердження відображення спірних операцій з поставки продукції у бухгалтерському та податковому обліку сторін, що не входить до предмету доказування у справі. Не вказано судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі і в чому саме полягає складність у перевірці розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих позивачем на суму заборгованості, та які саме спеціальні знання потрібні для здійснення перевірки цих розрахунків на підставі наявних у справі доказів і чому таку перевірку не може здійснити місцевий господарський суд. За наведених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені судом першої інстанції підстави для призначення у справі судової експертизи не є обґрунтованими та не є перешкодою для розгляду справи по суті, а наявні у суду питання підлягають вирішенню шляхом надання судом належної правової оцінки правовідносинам сторін у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до вимог ст. 86 ГПК України. Апеляційний суд, також вважає за необхідне зазначити, що недотримання порядку призначення і проведення судової експертизи та зупинення провадження у справі має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, на що в апеляційних скаргах посилаються, як позивач, так і відповідач у справі. Таким чином, у місцевого господарського суду були відсутні достатні правові підстави, як для призначення у справі судової експертизи, так і для зупинення провадження у справі у зв'язку з її призначенням …» ( т.27,а.с.178-180 ) .

Після повернення матеріалів справи від ДАГС провадження у справі було поновлено ухвалою від 02.05.18р. та господарський суд продовжив розгляд справи. ( т.28,а.с.45 ) Ухвалою від 17.05.18 р. суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів до 16.06.2018 р. ; витребував від сторін докази відображення в податковому та бухгалтерському обліку операцій з поставки та отримання ресурсів ( відповідно до умов договору купівлі-продажу сировини , паливно-енергетичних та матеріально-технічних ресурсів №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. та специфікацій №№1-5, 7-10, 13-16 до нього) у період липень - серпень 2017р. на загальну суму 1 763 085 623 , 84 грн. ; витребував від Дніпропетровського управління офісу великих податків Державної фіскальної служби інформацію щодо відображення в податковому обліку ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» операцій з поставки та отримання ресурсів ( відповідно до умов договору купівлі-продажу сировини , паливно-енергетичних та матеріально-технічних ресурсів №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. та специфікацій №№1-5, 7-10, 13-16 до нього) у період липень - серпень 2017р. на загальну суму 1 763 085 623 , 84 грн. ( т.28, 62-63)

Ухвалою суду від 14.06.18р. закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 26.06.18р. ( т.29,а.с.139 )

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи , господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

14.07.17р. між ПАТ «ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод» ( в подальшому ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» , постачальник ) та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ( покупець ) укладено договір №17/320/17-0544-02 купівлі-продажу сировини , паливно-енергетичних та матеріально-технічних ресурсів , предметом якого є поставка позивачем на користь відповідача ресурсів в кількості , найменуванні, за ціною та в строки, передбачені у специфікаціях, які є невід'ємноючастиною цього договору ( т.1, а.с.19-21).

В подальшому сторони уклали специфікації №№1-5, 7-10, 13-16 ( т.1, а.с.22-33 ) та №№17-35 ( т.5, а.с.170-188 ) до цього договору , в який погодили найменування ресурсів , їх кількість, ціну , вартість, строки поставки та оплати .

28.12.17р. ( вже після відкриття провадження у цій справі ) сторони уклали додаткову угоду №6 до договору №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. , в якій доповнили умови договору п.3.5. наступного змісту : «Сторони дійшли згоди про те , що підписані уповноваженими представниками постачальника та покупця акти приймання-передачі або акти приймання-передачі до рахунку з доданням елктронних копій перевізних документів в паперовому виді є належним свідченням фактичної поставки ресурсів у відповідності з умовами цього договору» ( т.8, а.с.216 )

За твердженням ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» , відповідач в період з 18.07.17р. по 30.09.17 р. отримавши від нього відповідно до умов вищенаведеного договору поставки ресурси загальною вартістю 1 763 085 623,84 грн. , не розрахувався за їх поставку; а згідно до акту звірки розрахунків від 21.12.17 р. ( який підписаний представником відповідача без зауважень ) заборгованість станом на 01.11.17 р. складає 1 763 085 623,84 грн.( т.8, а.с.163-181 ) Окрім того , позивач нарахував відповідачу 4 737 954,56 грн. - 3 % річних ; 31 542 650,03 грн. - пені та 8 999 297,03 грн. - інфляційних втрат, які просить стягнути з того .

ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ( відповідач ) позовні вимоги визнав у повному обсязі , жодних заперечень стосовно кількості поставлених ресурсів , їх вартості та розрахунку стягуваної суми на висловив .

На підтвердження обставин поставки ресурсів відповіднодо умов договору №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. позивачем були надані наступні докази ( документи ) : залізничні накладні , рахунки на оплату , акти приймання-передачі до рахунків , акт звірки розрахунків , податкові накладні .

Відповідно до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні ) : первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію ( Абзац одинадцятий статті 1 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1724-VIII ( 1724-19 ) від 03.11.2016 ) ; цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства ( ст.2) . Відповідно до ст.3 цього Закону : метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів ( Частина третя статті 8 в редакції Закону N 2164-VIII ( 2164-19 ) від 05.10.2017 ).

Відповідно до ст.9 цього Закону: підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином , суд зобов'язаний надавати правову оцінку доказам ( первинним документам ) , враховуючи вищезазначені вимоги ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Оцінюючи у сукупності надані позивачем в обгрунтування факту поставки ним на користь відповідача ресурси відповідно до умов договору поставки від 14.07.17 р. , суд дослідив під час судових засідань по справі за участю представників сторін всі ці докази та дійшов до наступних висновків . Оскільки надані позивачем докази ( первинні документи ) є однорідними та враховуючи їх значну кількість , суд надає оцінку окремо по кожному із видів таких документів: залізничній накладній , рахунку на оплату , акту приймання-передачі до рахунків , акту звірки розрахунків , податковій накладній .

Залізнична накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (п.1.2.«Правил оформлення перевізних документів», затверджено Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644) .

На прикладі залізничної накладної № 47649512 від 25.07.17р. ( т.1, а.с.35-36) : відправником вказано ПАТ «ПІВД ГЗК» , одержувач - ПАТ «Дніпровський меткомбінат» , платник - ПАТ «Укренерготранс» ,станція відправлення - Кривий Ріг , станція призначення - Кам'янське ; вартість вантажу - не вказана ; у відомості вагонів наведені номери вагонів в кількості 48 одиниць. Відомості , що містяться у цій залізничній накладній , не дають можливості здійснитьи висновок про те , що вантаж перевозився саме на виконання умов договору поставки від 14.07.17 р. та що постачальником цього вантажу є саме ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод». Ця накладна засвідчує лише факт перевезення певного вантажу зі станції відправлення до станції призначення у певних вагонах .

Рахунок-фактура ( рахунок на оплату ) - в комерційній практиці України, що склалася і підтримується після розпаду СРСР, документ, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, послуг робіт, їх кількість і пропоновану ціну, по якій вони можуть бути поставлені покупцеві у разі його згоди, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Як правило рахунок-фактура є також документом, з посиланням на який покупець, що погоджується на запропоновані умови, виконує повну або часткову попередню оплату. Важливою особливістю є те, що зазначене вище практичне використання рахунку-фактури в Україні не передбачає його використання як документу первинного бухгалтерського обліку. Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки не фіксує ніякої господарської операції, розпорядження ані дозволу на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер. Форма рахунку (рахунку-фактури) не належить до типових форм, що затверджується Держкомстатом, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачають тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг) . Такої ж думки дотримується і Мінфін у листах, виданих як до прийняття (листи від 27.11.2006 р. № 31-34000-20-23/25136 та від 09.07.2007 р. № 31-34000-20/23-4579/4800 ), так і після прийняття ПКУ (лист від 30.05.2011 р. № 31-08410-07-27/13794).

Рахунок-фактура є документом , який містить тільки платіжні реквізити ,на які потрібно перераховувати кошти ( зазначена правова позиція викладена в постанові ВСУ від 29.09.09 р. у справі № 37/405 , постановах ВГСУ від 20.05.10 р. у справі № 18/321 та від 31.03.11 р. по справі № 58/24 ) .

На прикладі рахунку № 2027 від 25.07.17 р. ( т.1, а.с.34 ): вказано постачальника - ПАТ «ЄВРАЗ Дніпродзержинський КХЗ» , його реквізити ; платника - ПАТ «ДМК», його реквізити, договір №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р., найменування матеріалу , його кількість , ціна та вартість .

Акт до рахунку прийому-передачі - на прикладі акту від 25.07.17р. до рахунку №2027 прийому-передачі концентрату залізорудного агломераційного вир-ва ПАТ «ПГЗК» баз. вміст заліза 65,0% ; вологи 10,5 % за договором № 17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. ( т.1, а.с.39 ) : в цьому акті вказано , що ПАТ «ЄВРАЗ Дніпродзержинський КХЗ» (постачальник ), в особі генерального директора ОСОБА_3 ,з однієї сторони , і ПАТ «ДМК» ( покупець) в особі директора комерційного ОСОБА_4 ,склали цей акт про нижченаведене : відповідно до умов договору № 17/320/17-0544-02 від 14.07.17 р. постачальник продає покупцю концентрат залізорудний агломераційний вир-ва ПАТ «ПГЗК» , баз. вміст заліза 65,0% ; вологи 10,5 % у кількості : вага -3830,850 тн. Також у таблиці наведені дата передачі -25.07.17 р. , номери накладних ( напевне залізничних ) , номери вагонів , вага . Акт підписаний від ПАТ «ЄВРАЗ Дніпродзержинський КХЗ» від імені генерального директора ОСОБА_3 та від ПАТ «ДМК» - від імені директора комерційного ОСОБА_4

Оцінюючи цей акт , суд враховує наступне : за своїм змістом цей документ фактично є специфікацією , в якій сторони погодили найменування, кількість, якість сировини, що повинна бути поставлена за договором , дату поставки, номери залізничних накладних та вагонів . В цьому документі відсутня вказівка про те , що ПАТ «ДМК» ( покупець) отримав цю сировину ( товар ) від постачальника .

Окрім того , як було з'ясовано під час судових засідань по справі , цю сировину (товар) , вказану у цих актах , приймали не особисто генеральний директор ОСОБА_3 та директор комерційний ОСОБА_4 ( відімені яких підписані ці акти ), а інші - невстановлені особи ( що суперечить вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Враховуючи вищезазначене , ці акти не можуть вважатися первинними документами , які підтверджують факт поставки товару .

Окрім того, представник відповідача наполягав на тому , що акт звірки розрахунків , підписаний сторонами без зауважень, є первинним документом , який відповідно до вимог чинного законодавства України є достатнім доказом на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем , стверджуючи , що аналогічної правової позиції дотримується і ВГСУ у своїх рішеннях ( постановах ) . Але таке твердження представника відповідача є безпідставним та необґрунтованим ,оскільки ВГСУ в низці своїх постанов вказував на протилежне . Так у постанові ВГСУ від 14.04.14 р. у справі № 908/3427/13 суд касаційної інстанції вказав наступне : « … Відповідно до приписів чинного законодавства акт звірки - є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, розрахунками, тощо). Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу. Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу або суму на яку проведено залік, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків…». У постанові ВГСУ від 24.02.16 р. у справі № 922/4320/15 суд вказує , що суди попередніх інстанцій правомірно не взяли до уваги посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків ,як на обставину , що підтверджує факт наявності заборгованості за поставлений товар на підставі відповідного договору , оскільки останній не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , а є лише документом , за яким бухгалтери підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій , і сам по собі не може бути належним та допустимим доказом у справі .

Враховуючи вищевикладене , суд критично оцінює твердження представників столрін про те , що акт звірки розрахунків між ними є належним доказом наявності заборгованості за поставлений товар на підставі відповідного договору

Стосовно відображення в податковому обліку позивача та відповідача операцій з поставки сировини ( товару ) за договором №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р.

Представники сторін стверджували під час судових засідань , що всі операції з купівлі-продажу ресурсів за вищенаведеним договором були відображені ними в установленому чинним закодавством порядку та розмірах у податковій звітногсті підприємств , що ренгулярно направляється на адресу фіскальних органів .

З метою перевірки цього твердження судом було направлено відповідний запит на адресу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків державної фіскальної служби України про відображення в податковому обліку підприємств операцій з поставки та отримання ресурсів відповідно до умов договору №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. уперіод липень-серпень 2017 р. на загальну суму 1 763 085 623,84 грн. ( т.28, а.с.62-62 ) .

Згідно інформації , отриманої на цей запит суду від Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків державної фіскальної служби України : ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» сформовано податкові зобов'язання у розмірі 375 247 501,00 грн. по взаємовідносинам з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» та відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість за звітний період : липень - вересень 2017р. загальну суму вартості товарів ( послуг ) в розмірі 2 251 485 006,00 грн.

ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» сформовано податковий кредит у розмірі 375 206 706,13 грн. по взаємовідносинам з ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» та відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість за звітний період : липень - жовтень 2017р. загальну суму вартості товарів ( послуг ) в розмірі 2 251 240 236,78 грн.

Додатково повідомлено , що дані податкової звітності з податку на додану вартість та податкові накладні , що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних , не містять інформації стосовно договорів , відповідно до яких здійснюється постачання (т.29, а.с.131-132).

Тобто, згідно із інформацією , наданою фіскальним органом , за період : липень-вересень 2017 р. ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» відобразило у податковій звітності операції по взаємовідносинам з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» в загальному розмірі 2 251 485 006,00 грн.

В той же час , згідно до даних , що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень : в період з 07.11.17р. по 15.05.18 р. господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по 21 справі за позовами ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» до ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» про стягненя заборгованості за період : липень-листопад 2017 р. в загальному розмірі основного боргу 5 465 187 742,19 грн. ( т.30, а.с.1-66 )

Співставлення цих даних свідчить про те , що ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» або не відобразили в податковому обліку всіх взаємовідносин по операціям між собою за цей період часу ,або фактично товар на цю суму не поставлявся від ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» на користь ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат».

Достеменно встановити - підтвердити чи спростувати ці обставини було можливо лише у разі проведенні судової економічної експертизи ( дослідивши всі первинні документи , надані сторонами яч у цій справі , так і у інших за їх участю ) ; але суд апеляційної інстанції не погодився з такою думкою господарського суду Дніпропетровської області та скасував ухвалу про призначення по справі судової економічної експертизи ; вказавши , що її проведення є недоцільним , а господарський суд повинен особисто дослідити надані сторонами докази та надати їм правову оцінку.

Відповідно до приписів ст. 73 ГПК України : доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ст. 74 ГПК України (поміж-іншим) : докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу : належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( стаття 77 ГПК України ) . Згідно довимог ст.78 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено , що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ст.86 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного із вищенаведених доказів , наданих сторонами, окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності; суд дійшов до висновку про недоведеність сторонами факту поставки ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» на користь ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» в період з 18.07.17р. по 30.09.17 р. за договором поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. ресурсів ( товару ) на загальну суму 1 763 085 623,84 грн.

Відповідно до ст.191 ГПК України : позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки , розглядаючи заяву відповідача про визнання позову , суд дійшов до висновку про відсутність для того законних підстав ( внаслідок недоведеності сторонами належними доказами факту поставки товару в період з 18.07.17р. по 30.09.17 р. за договором поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. на загальну суму 1 763 085 623,84 грн. ) , відсутні правові підстави для прийняття визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд .

Як зазначалося вище, 06.02.18 р. сторони звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі юДо заяви булонаданомирову угоду посправі від 06.02.18р.,за якою відповідач визнавав у повному обсязі заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 1 808 365 525,46 грн. та зобов'язався сплатити її на протязі 15 календарних днів з часу затвердження мирової угоди ( т.27,а.с.68,69 ).

Відповіднодо ст.192 ГПК України : мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки суд дійшов до висновку про недоведеність сторонами належними доказами факту поставки товару в період з 18.07.17р. по 30.09.17 р. за договором поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. на загальну суму 1 763 085 623,84 грн. ) , а тому умови мирової угоди суперечать закону , а відтак відсутні і правові підстави для її затвердження судом та закриття провадження у справі . Враховуючи вищевикладене , суд ухвалив відмовити взатвердженні мирової угоди та продовжив судовий розгляд , за результатми якого ухвалив це рішення по справі про відмову в задовленні позовних вимог .

На підставі вищевикладеного , керуючись приписами ст.ст.13,73-80,86,92, 192,232,233,236,237,238,240,241 ГПК України ,господарський суд , -

ВИРІШИВ :

1. Відмовити в задоволенні заяви сторін про затвердження мирової угоди у справі від 06.02.18р.

2. Відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» ( 51901, м. Кам'янське , вул. Колеусівська ,1 , ) до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» ( 51925, м. Кам'янське , вул. Соборна . 18-Б, 3 ) про стягнення 1 808 365 525,46 грн. ( в т.ч. : 1 763 085 623,84 грн. - заборгованість ; 4 737 954,56 грн. - 3 % річних ; 31 542 650,03 грн. - пеня ; 8 999 297,03 грн. - інфляційні втрати ) заборгованості за договором поставки №17/320/17-0544-02 від 14.07.17р. в повному обсязі . Судові витрати покласти на позивача .

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне рішення складено 03.08.2018