ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Справа № 926/991/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Швеця М.В., секретар судового засідання Маковей М.О., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Комунального підприємства «Хотинтепломережа Хотинської міської ради»

про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання у сумі 2243,36 грн.

Представники:

від позивача не зявився (в режимі відеоконференції)

від відповідача ОСОБА_1, довіреність б/н від 15.03.2018

СУТЬ СПОРУ :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось з позовом до Комунального підприємства «Хотинтепломережа Хотинської міської ради» про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання у сумі 2243,36 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за Договором купівлі-продажу природного газу № 2061/14-ТЕ-38 від 17.01.2014, в частині своєчасної та повної оплати отриманого природного газу в період січень-грудень 2014 року, у звязку з чим позивачем нараховані: 1002,13 грн. пені, 116,24 грн. 3 % річних, 1124,99 грн. інфляційних втрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2018 року дану позовну заяву передано на розгляд судді Тинка О.С. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 926/991/18.

Ухвалою суду від 26.04.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 16.05.2018 15:00 год.

16.05.2018 відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву за вх. № 1267, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову в силу, посилаючись на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII.

Ухвалою суду від 16.05.2018 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено у звязку з неявкою відповідача на 30.05.2018 14:30 год.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Чернівецької області від 30.05.2018 №24/18 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №926/991/18 у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Тинка О.С. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2018 справу №926/991/18 передано до провадження судді Швеця М.В.

Ухвалою суду від 30.05.2018 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено у звязку із клопотанням позивача на 12.06.2018 17:00 год.

06.06.2018 позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив за вх. № 1508, в якому вважає пояснення та аргументи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, є безпідставними та необґрунтованими, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2018 - 14:00 год.

Судове засідання 21.06.2018 проводилося в режимі відеоконференції, однак позивач явку своїх представників в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в минулому засіданні 12.06.2018, яке проводилось також в режимі відеоконференції.

Незявлення представника позивача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті, справу може бути розглянуто без його участі за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.06.2018 усно заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив:

17.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Комунальним підприємством «Хотинтепломережа Хотинської міської ради» (відповідач). укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2061/14-ТЕ-38, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору, який підлягає використанню покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

У п. 11.1 Договору 2061/14-ТЕ-38, сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 2.1 Договору № 2061/14-ТЕ-38 сторони домовились, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 105 тис. куб. м.

У пункті 3.4 Договору № 2061/14-ТЕ-38 сторонами визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представникам та скріплений печаткою, або в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Ати є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору № 2061/14-ТЕ-38 ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Згідно з п. 5.3 Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 1091,00 грн з урахуванням цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу 1091,00 грн, крім того ПДВ - 20 % - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5. Договору № 2061/14-ТЕ-38).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору № 2061/14-ТЕ-38, позивач протягом січня - грудня 2014 поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 17997,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.11.2014, 31.12.2014.

Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи на вказаних актах та засвідчені печаткою відповідача.

Відповідач (КП «Хотинтепломережа Хотинської міської ради») в повному обсязі здійснив оплату за отриманий в 2014 році природний газ в сумі 17997,58 грн., що підтверджується довідкою по операціям КП «Хотинтепломережа Хотинської міської ради» з 01.01.2014 по 31.12.2015 років (останній платіж було здійснено 30.10.2015).

Оскільки відповідач оплату за поставлений газ здійснив з порушенням строків оплати, встановлених договором, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 15.01.2014 по 30.09.2015 в сумі 1002,13 грн. пені, 116,24 грн. 3 % річних, 1124,99 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Хотинтепломережа Хотинської міської ради» про стягнення 1002,13 грн. пені за договором № 2061/14-ТЕ-38 від 17.01.2014, 116,24 грн. 3 % річних, 1124,99 грн. інфляційних втрат, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором № № 2061/14-ТЕ-38 від 17.01.2014, а саме проведення оплати вартості товару із порушенням строків, встановлених цим договором.

Разом з тим, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Отже, з наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це - зменшення, списання та/або реструктуризакція, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

При цьому ч. 3 ст. 7 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Таким чином, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов (включення відповідача до Реєстру - реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості), окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02.06.2005 теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо КП «Хотинтепломережа Хотинської міської ради», одним із видів його діяльності є - 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Згідно п. 1.2 укладеного між сторонами договору, газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат після вступу Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер'їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Отже, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Враховуючи вище викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем було безпідставно здійснено нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 2243,36 грн., нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено відповідачем до набрання чинності - 30.11.2016 Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 4, 20, 42, 46, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Львівського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.06.2018.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя ОСОБА_2