ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

25.07.2018

Справа № 910/9562/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 75/2; ідентифікаційний номер 34840889) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-21» (02217, м. Київ, вул. Бальзака, буд. 63-Б; ідентифікаційний код 23493229) заборгованості в розмірі 42069,74 грн., що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами договору про надання послуг,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-21» заборгованості в розмірі 22339,60 грн., що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами Договору №30/12 на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання і водовідведення, мереж енергопостачання та диспетчеризація від 01.04.2012 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, а також нарахованих на вказану заборгованість пеню в розмірі 3322,70 грн., 3% річних в сумі 2331,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14075,78 грн.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У відповідності до приписів ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.2 ст.148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з п.5 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред’явлення позову в суд за такою вимогою.

Так, судом встановлено, що заявник у поданій до суду заяві посилається на укладений між сторонами Договір на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання і водовідведення, мереж енергопостачання та диспетчеризація №30/12 від 01.04.2012 відповідно до умов якого заявником протягом 2012-2015 років було надано обумовлені договором послуги на загальну суму 221252,64 грн. Так заявник вказує, що боржником належним чином не виконано взятих на себе зобов’язань з повної та своєчасної оплати послуг, зокрема останнім сплачено на користь заявника 198913,04 грн. внаслідок чого за Житлово-будівельним кооперативом «Суднобудівник-21» утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 22339,60 грн.

Разом з тим, як вбачається з п.2.2 укладеного між сторонами Договору, оплата послуг за договором вноситься на рахунок виконавця кожний місяць, але не пізніше 20-го числа, що наступає за розрахунковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З доданого заявником до заяви про видачу судового наказу розрахунку заборгованості вбачається, що сума основного боргу складається із заборгованості з оплати наданих послуг, спожитих починаючи з жовтня 2013 року, 3% річних та інфляційних втрат розрахованих починаючи з 27.12.2013, а також пені.

В той же час, із наданого заявником розрахунку, судом встановлено, що з моменту виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» права вимоги про стягнення суми основного боргу за жовтень 2013 року – червень 2015 року пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги (враховуючи строки здійснення боржником оплати за договором та дату звернення заявника до суду із даною заявою – 20.07.2018).

Таким чином, заявником заявлено вимоги про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, в тому числі за період, який виходить за межі позовної давності, що є підставою для відмови у видачі наказу.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов’язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов’язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК). Так у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про заявлення вимог поза межами позовної давності навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог (в даному випадку – вимог про стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат), - мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов’язковим критерієм при здійсненні наказного провадження) та наявності обставин (п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК), наслідком яких є відмова суду у видачі судового наказу. При цьому, законом не передбачено обов’язок суду здійснювати перерахунок заявлених вимог (визначати періоди заборгованості, які заявлені в межах позовної давності) та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги (у межах позовної давності), так як у протилежному випадку – суд, по суті, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-21» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» заборгованості в розмірі 42069,74 грн.

При цьому відповідно до положення ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Разом з тим, за приписами ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України).

Також суд звертає увагу, що ч.3 ст.152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. Однак, вказана норма стосується не права/обов’язку суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги (зокрема, у межах позовної давності), а виключно обов’язку суду видати судовий наказ щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження та обов’язку постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині вимог, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, з урахуванням норм ч.2 ст.12 та ч.1 ст.149 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, ч.2 ст.232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Дата підписання: 25.07.2018.

Суддя Я.В. Маринченко