РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2018Справа №910/5645/18

Суддя Господарського суду міста Києва Джарти В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька"

про відшкодування збитків в порядку регресу 45510,00 грн.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - позивач, ТДВ СК "Альфа-Гарант") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" (далі - відповідач, ПрАТ СК "Галицька") про відшкодування збитків в порядку регресу 45510,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-МR2/02-207-00740 (КАСКО) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "BMW", державний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль), а тому у нього відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Ford", державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована ПрАТ СК "Галицька", а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування в розмірі 45510,00 грн покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 відкрито провадження у справі №910/5645/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

18.05.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) Господарського суду міста Києва ТДВ СК "Альфа-Гарант" подало клопотання про долучення документів на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11.05.2018.

23.05.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) Господарського суду міста Києва ПрАТ СК "Галицька" подало клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду з додатками, яке обґрунтовано тим, що зазначений позов територіально не підсудний Господарському суду міста Києва, оскільки місце знаходження відповідача ПрАТ СК "Галицька" є м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, буд. 22, що і зазначено позивачем у позовній заяві.

06.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) Господарського суду міста Києва ТДВ СК "Альфа-Гарант" подало заперечення проти клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду. Позивач посилається на норми ч. 8 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), за приписами якої позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред'являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Розглянувши клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди, тобто місцем заподіяння шкоди є місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 92.

Відповідно до ч.8 ст.29 ГПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред'являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Враховуючи зазначене вище, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю.

Станом на дату розгляду справи в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №930, згідно якого ухвала суду від 11.05.2018 була вручена представнику відповідача за довіреністю 18.05.2018.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

28.06.2017 о 10:28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "BMW 525D", державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу "Ford Orion", державний номер НОМЕР_4, який знаходився під керуванням ОСОБА_2.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль " BMW 525D ", державний номер НОМЕР_3, який відповідно до долученої до матеріалів справи копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3, а на час ДТП перебував під керуванням ОСОБА_1. Вказаний транспортний засіб застрахований Позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 29.01.2017 № 06-MR2/02-207-00740 (далі - договір страхування), копія якого наявна в матеріалах справи.

29.06.2017 власник застрахованого автомобіля звернувся до позивача із заявою про настання події та надав усі необхідні документи.

На підставі вищевказаного, на виконання умов договору страхування, враховуючи рахунок-фактуру №00247 від 05.07.2017 ФОП Солодкий А.В. на суму 45510,00 грн позивачем було складено страховий акт №СТ/17/0154 та розрахунок страхового відшкодування до нього від 04.08.2017 відповідно до якого було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 45510,00 грн на користь ФОП Солодкий А.В. із призначенням платежу "страхове відшкодування ОСОБА_3 по т.з. BMW 525D № НОМЕР_3, згідно страхового акту № СТ/17/0154 за договором страхування №06-MR2/02-207-00740 від 29.01.2017. Без ПДВ", що підтверджується копією платіжного доручення №ID-96888 від 04.08.2017.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Експертна Компанія СОВА" на замовлення ТДВ "СК Альфа-Гарант" було складено звіт №53-D/33/4/0717 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу BMW 525D (державний номер НОМЕР_3). З зазначеного звіту вбачається, що станом на 13.07.2017 матеріальний збиток становить 48731,11 грн з ПДВ (40609,26 грн без ПДВ). При цьому коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,00 як то вказано у звіті.

Суд відзначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України «Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-50гс15.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Водій автомобіля "Ford Orion", державний номер НОМЕР_4 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва № 3/752/5677/17 від 04.08.2017.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як особи, яка експлуатує автомобіль "Ford Orion", державний номер НОМЕР_4, що належить ОСОБА_5, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АК/1595649 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн., діючий станом на 28.06.2017).

Відповідач є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Ford Orion", державний номер НОМЕР_4, на час ДТП.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування від 25.09.2017. Проте станом на момент розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За таких обставин до позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 45510, 00 грн. Відповідачем не надано суду доказів спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП,

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АК/1595649 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до позивача. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи (00,00 грн.), тобто в розмірі 45510,00 грн.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням змін Законом України від 17.02.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП було викладено вже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 цього Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначеного обов'язку, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

За змістом наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку щодо повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Таким чином, з'ясовування обставин чи було повідомлено страховика про ДТП, а в разі відсутності такого повідомлення - встановлення з яких причин, чи можна вважати такі причини поважними та чи є документальне підтвердження цих причин має бути покладено в основу рішення про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу безпосередньо з винної особи або страхувальника відповідача.

Враховуючи те, що сума заборгованості страхового відшкодування в розмірі 45510,00 грн, підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідачва даної суми грошових коштів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" (76018, місто Івано-Франківськ, вул. Василіянок, будинок 22, ідентифікаційний код 22186790) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) суму страхового відшкодування у розмірі 45510,00 грн (сорок п'ять тисяч п'ятсот десять гривень 00 копійок) суму позовних вимог та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ