УХВАЛА

24 липня 2018 року

м. Київ

справа № 922/4099/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - PRZEDSIEBIORSTWO PRODUKCYJNO HANDLOWO-USLUGOWE "HYDRAMET" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (виробничо-торгівельно-сервісне підприємство "HYDRAMET" товариство з обмеженою відповідальністю),

представник позивача - не з'явився,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Успіх-Східна Україна",

представник відповідача - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Східна Україна"

на рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2018 (головуючий суддя Светлічний Ю.В.)

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 (головуючий Хачатрян В.С., судді: Гетьман Р.А. і Ільїн О.В.)

у справі № 922/4099/17

за позовом PRZEDSIEBIORSTWO PRODUKCYJNO HANDLOWO-USLUGOWE "HYDRAMET" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (виробничо-торгівельно-сервісного підприємства "HYDRAMET" товариства з обмеженою відповідальністю; далі -Підприємство)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Східна Україна" (далі - Товариство)

про стягнення 39 414,32 євро (еквівалент 1 268 233,19 грн.).

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства про стягнення з Товариства на користь Підприємства основної заборгованості у розмірі 20 375,65 євро, пені у розмірі 16 349,08 євро та 3% річних у розмірі 2 689,59 євро.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Товариством своїх зобов'язань за контрактом №USP-HYD 08/2010 про продаж техніки та запасних частин від 03.08.2010 (далі - Контракт), що був укладений Підприємством та Товариством.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.04.2018 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства суму основного боргу у розмірі 20 375,65 євро, 3% річних у розмірі 2 689,59 євро. У задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 16 349,08 євро відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та 3 % річних є обґрунтованими, оскільки Товариство не виконало взяті на себе зобов'язання за Контрактом щодо повної оплати отриманого товару, а позовна давність за цими вимогами не пропущена Підприємством у зв'язку з обставинами, які свідчать про переривання перебігу позовної давності, однак у частині стягнення пені позов подано з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено Товариством.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 оскаржуване рішення було змінено, а саме пункти 2 та 3 резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2018 викладено у такій редакції:

"2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Східна Україна" (61036, м.Харків, вул. Мухачова, б. 1А, р/р 1101 в "The State Export-Import Bank of Ukraine", ) на користь PRZEDSIEBIORSTWO PRODUKCYJNO HANDLOWO-USLUGOWE "HYDRAMET" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (виробничо-торгівельно-сервісне підприємство "Hydramet" товариство з обмеженою відповідальністю) (Polska, OBWODOWA 3, GAJEWO, 11-500, код NIP: , рахунок: 62 1020 4753 0000 0402 0055 9682 в РКО ВР S.A.) суму боргу у розмірі 20 375,65 євро, 3% річних у розмірі 1 829,46 євро та судовий збір у розмірі 10 717,84 грн.

3. У частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 16 349,08 євро та 3% річних у розмірі 860,13 євро - у задоволенні позову відмовити".

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- у частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу та в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені рішення суду першої інстанції є правомірним, оскільки Товариство не виконало взяті на себе зобов'язання за Контрактом щодо повної оплати отриманого товару, а позовна давність щодо стягнення основного боргу Підприємством не пропущена у зв'язку з обставинами, які свідчать про переривання перебігу позовної давності, однак у частині стягнення пені позов подано з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено Товариством;

- вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Тобто Підприємство має право на стягнення 3% річних за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду. Позивач звернувся до суду 01.12.2017, що підтверджується експрес-накладною про направлення позовної заяви до суду. Отже, належний трирічний строк для розрахунку 3% річних становить з 30.11.2014 по 30.11.2017.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог та в скасованій частині прийняти нове рішення, яким у цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій:

- неправильно застосовано положення статей 256, 257, 261, 267 ЦК України;

- не враховано, що визнання основаного боргу боржником, у тому числі часткова його оплата, не є доказом визнання боржником і додаткових вимог кредитора, тобто відсутні обставини, за яких відбувається переривання позовної давності щодо додаткових вимог кредитора.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Під час підготовки справи № 922/4099/17 до розгляду колегією суддів виявлено постанови Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14 та від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17.

Так, у справі № 910/16945/14 Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду дійшов висновку, що згідно з приписами статті 625 ЦК України, які узгоджуються з нормами статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена за весь час прострочення (за увесь час користування чужими коштами).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

У справі № 908/1394/17 суди виходили з того, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Судами у справі № 908/1394/17 встановлено, що заборгованість за договором не була погашена відповідачем у період і після прийняття рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 у справі № 908/1297/16.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 908/1394/17 погодився з висновком апеляційного суду щодо правової природи нарахувань за статтею 625 ЦК України як триваючого правопорушення, яке припиняється лише в момент повного виконання основного зобов'язання, а тому встановлена статтею 257 ЦК України позовна давність щодо таких нарахувань обраховується за останні три роки, які передували зверненню кредитора з позовом, якщо основне зобов'язання боржником не виконано.

Таким чином, у даній справі № 922/4099/17 та в інших справах № 910/16945/14, 908/1394/17 правовідносини є подібними, оскільки склалися між юридичними особами з підстав застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає за необхідне відійти від висновків про те, що позовна давність щодо нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України, обраховується за останні три роки, які передували зверненню кредитора з позовом, з огляду на таке.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Водночас визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Тобто главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Тобто нормами законодавства визначено початок перебігу позовної давності та наслідки її спливу.

Таким чином, Касаційний господарський суд вважає, що при застосуванні положень статті 625 ЦК України правомірним є визначення початку перебігу позовної давності з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не зворотного відліку позовної давності від дати звернення особи до суду, оскільки такий відлік нівелює передбачені законом наслідки пропуску позовної давності та не відповідає вимогам законодавства щодо визначення дня початку перебігу позовної давності.

Частиною другою статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Оскільки суд вважає за необхідне відступити від висновку про те, що позовна давність щодо нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України, обраховується за останні три роки, які передували зверненню кредитора з позовом, у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, які розглядались колегіями суддів Касаційного господарського суду, що входять до складу інших палати, справа № 922/4099/17 підлягає передачі на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Справу № 922/4099/17 разом з касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Східна Україна" та доданими до неї документами передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко