РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Справа № 924/1198/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивача- не зявився;

відповідача- Цимбалюк Н.В.;

третьої особи- Нечепоренко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з господарським судом Хмельницької області апеляційну скаргу Позивача-Головного управління Пенсійного фонду Укра-їни у Хмельницькій області на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.04.2018 року, повний текст якого складений 02.05.2018р., у справі №924/1198/17 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

м.Хмельницький

до Старокостянтинівського районного трудового архіву

м.Старокостянтинів Хмельницької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача -

Старокостянтинівська районна рада м.Старокостянтинів Хмельницької області

про стягнення 9 477 грн. 41 коп. шкоди, заподіяної безпідставно виплаченою пенсією,-

У грудні 2017 року Старокостянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (надалі в тексті Пенсійний фонд) звернулося до господарського суду Хме-льницької області із позовом про стягнення зі Старокостянтинівського районного трудового архіву (надалі в тексті Трудовий архів) 9 477 грн. 41 коп. шкоди, заподіяної безпідставно виплаченою пенсією.(арк.справи 2-4).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 04.01.2018р. відкрито проваджен-ня у справі №924/1198/17, а ухвалою від 29.01.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача Старокостян-тинівську районну раду (надалі в тексті Районна рада).(арк.справи 1, 37).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.04.2018р. у справі №924/1198/ 17 відмовлено у задоволенні позову Пенсійного фонду.(арк.справи 111-114).

Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що позов обґ-рунтований, оскільки саме у діях Відповідача наявний склад правопорушення, внаслідок чого зав-дано шкоди державі, від імені якої виступають органи Пенсійного фонду України (протиправна поведінка відповідача подання недостовірної довідки; шкода нарахування надмірного розміру пенсії; причинний звязок нарахування пенсії на основі недостовірних документів; вина відпові-дача надання нової довідки). Проте, Відповідач заявив про застосування строку позовної давності, а Позивача жодних заяв про поновлення пропущеного строку позовної давності із зазначенням доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності Позивачем не надано, а тому суд першої інстанції відмовив у позові.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Позивач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельниць-кої області від 24.04.2018р. у даній справі та ухвалити нове, яким задоволити позов в повному об-сязі.(арк.справи 141-142).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно зясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального та проце-суального права. Наголошує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість клопотання Відповідача щодо застосування строків позовної давності, при цьому відповідно до статті 267 ЦК України вправі поновити пропущений строк у разі визнання поваж-ною причини його пропуску.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.07.2018р. відкрито апеля-ційне провадження у справі №924/1198/17. Судове засідання призначено на 24.07.2018р. (арк.спра-ви 140). А ухвалою від 20.07.2018р. задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засі-данні в режимі відеоконференції з господарським судом Хмельницької області.(арк.справи 166, 168-169).

18.07.2018р. поштою надійшов відзив, у якому Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що Позивач з 30.05. 2017р. втратив право вимагати відшкодування, оскільки строк позовної давності закінчився з мо-менту набрання законної сили постановою апеляційного адміністративного суду. Крім того, жод-них заяв про поновлення строку Позивач до суду першої інстанції не подавав.(арк.справи 153-158).

Представники Відповідача та Третьої особи заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги, надали свої пояснення та просили відмовити у її задоволенні.

Попри подання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, Позивач явки свого представника у судове засідання 24.07.2018р. не забезпечив, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому порядку.

У звязку з цим, колегія суддів зазначає, що участь представників не визнавалась обовязко-вою, тому така неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали ос-карження, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, з 1989 року на обліку у Старокостянтинівському обєд-наному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області перебувала та отримувала пенсію за віком гр.ОСОБА_1.(арк.справи 10).

27.10.2006р. гр.ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії з більшого заробітку. Довідка про заробітну плату видана Старокостянтинівським районним трудовим архівом від 27.10.2006р. №605. На підставі заяви від 27.10.2006р. та з урахуванням до-відки про заробітну плату №605 від 27.10.2006р. ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсій із розрахунку заробітної плати за період з 01.01.1991р. по 31.12.1995р.(арк.справи 7, 8).

Матеріали справи свідчать, що 26.04.2013р. Управління Пенсійного фонду України в Ста-рокостянтинівському районі провело зустрічну перевірку достовірності видачі Старокостянтинів-ським районним трудовим архівом документів про стаж та заробітну плату для призначення (пере-рахунку) пенсій, за результатами якої складено акт №219, з якого вбачається, що заробітна плата згід-но довідки №605 від 27.10.2006р. за період з 01.01.1991р. по 31.07.1992р., з 01.09.1992р. по 31.10.1995р. та грудень 1995 року вибрана вірно; в 1991 році в суму заробітку було включено ку-пони (з яких не відраховувались внески), в серпні 1992 року та листопаді 1995 року виявлені роз-біжності в зарплаті.(арк.справи 11).

У звязку із виявленими розбіжностями Трудовим архівом складено нову довідку від 29.04. 2013р. №Ш-55.(арк.справи 8-зворот).

Згідно довідки Пенсійного фонду №101968 загальна сума переплати пенсій становить 9 477 грн. 41 коп.(арк.справи 9).

Крім того, матеріали справи містять судові рішення у адміністративні справі №822/4161 /13-а. Так, зокрема, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.11.2013р. стягнуто з Старокостянтинівського районного трудового архіву на користь управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі надміру виплачену пенсію в сумі 9 477 грн. 41 коп. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014р. закрито провад-ження у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області до Старокостянтинівського районного трудового архіву про стягнення надміру виплаченої пенсії. Постановою Вищого адміністративного суду України від 28.04.2015р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління Пенсійного фонду Украї-ни в Старокостянтинівському районі Хмельницької області на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі. При цьому, апеляційний адміністратив-ний суд виходив з того, що даний спір підвідомчий судам господарської юрисдикції.(арк.справи 87-88, 89).

Відтак, вважаючи своє право порушеним, Пенсійний фонд звернувся до суду із позовом про стягнення з Трудового архіву 9 477 грн. 41 коп. шкоди, заподіяної безпідставно виплаченою пенсією.(арк.справи 2-4).

Як вже зазначалося, господарський суд Хмельницької області рішенням від 24.04.2018р. відмовив у задоволенні позову через пропуск Позивачем строку позовної давності, про що заявле-но Відповідачем.(арк.справи 111-114).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даного спору є відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Переглядаючи рішення у даній справу колегія суддів зазначає, що особа, якій завдано збит-ків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в силу ст.22 ЦК України. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Разом з тим, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, пот-рібно встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення бор-жником зобовязання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного звязку між порушенням стороною зобовязання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зо-бовязання і врахувати, що за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Положеннями ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне стра-хування» (надалі в тексті Закон) передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зло-вживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути по-вернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пен-сійного фонду чи в судовому порядку.

Переплатою пенсій є сума пенсій, виплачена з різних причин понад розмір, визначений за-конодавством (п.2 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій і грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердже-ного Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-4).

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що признача-ють пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та орга-нізації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслі-док несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовір-них документів, і відшкодовують її.

Частиною 2 статті 17 Закону передбачено, що довідки про заробітну плату видаються підп-риємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що є дві правові об-ставини, які надають право органам Пенсійного фонду України на стягнення надміру виплаченої пенсії у судовому порядку, а саме: якщо така переплата мала місце внаслідок подання і видачі страхувальником недостовірних документів (даних) або, якщо така переплата мала місце внаслі-док зловживань зі сторони пенсіонера.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, довідка про заробітну плату №605 від 27.10.2006р. для обчислення пенсій громадянки ОСОБА_1 видана Відповідачем і саме на підставі зазначеної довідки здійснювався перерахунок пенсії. Однак, зазначена довідка містила розбіжності в сумах нарахованої заробітної плати за 1991 рік, серпень 1992 року та листопад 1995 року, що було відображено в акті зустрічної перевірки достовірності видачі документів про стаж та заробітну плату для призначення №219 від 26.04.13р. Виправивши неточності, відповідач подав нову довідку про заробітну плату від 29.04.2013р. №Ш-55. Як наслі-док, на підставі нової довідки, позивач провів перерахунок виплачених в якості пенсій сум та встановив, що надмірно виплачено пенсію в сумі 9 477 грн. 41 коп.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інс-танції, що протиправність дій Відповідача полягає у поданні довідки із недостовірними відомостя-ми, внаслідок чого застрахованій особі були надмірно нараховані та виплачені пенсійні кошти. Факт заподіяння шкоди Відповідачем підтверджується наданий розрахунком переплати та не ос-порюється ним, а тому існує причинно-наслідковий звязок між протиправними діями та резуль-татом таких дій переплатою пенсії.

Матеріали справи містять докази, які стверджують наявність усіх елементів складу цивіль-ного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між проти-правною поведінкою боржника та збитками та вини. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та стверджені належними доказами.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції Відповідач у відзиві на позов вказує на про-пуск Позивачем строків позовної давності для звернення із даним позовом до суду.

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності почи-нається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Разом з тим, перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід зясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунто-ваності. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійс-но порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Хмельницького окружного адміністратив-ного суду від 28.11.2013р. стягнуто з Старокостянтинівського районного трудового архіву на ко-ристь управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі надміру виплаче-ну пенсію в сумі 9 477 грн. 41 коп. Тобто Позивач в порядку адміністративного судочинства звер-нувся за захистом свого порушеного права. Проте, ухвалою Вінницького апеляційного адмініст-ративного суду від 29.05.2014р. провадження у адміністративній справі закрито.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.264 ГПК України, позовна давність переривається у разі предяв-лення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише час-тина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, ч.2 ст.255 КАС України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеля-ційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що з 30.05.2014р. (наступний день після дати прийняття постанови апеляційною інстан-цією), розпочався строк позовної давності для звернення Позивача з даним позовом до суду, а за-кінчився 30.05.2017р. Позовна заява була подана до суду 17.12.2017р. (згідно відтиску поштового штемпеля на конверті), а тому Позивач втратив право вимагати від Відповідача стягнення 9 477 грн. 41 коп. шкоди у порядку, визначеному статтею 1166 ЦК України. Аналогічна правова позиція щодо моменту початку перебігу строку позовної давності у подібних правовідносинах знайшла відображення у постанові Вищого господарського суду України від 28.11.2017р. у справі №909/ 435/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач не лише не вважав пропущеним і не клопо-тався про поновлення пропущеного строку позовної давності у позовній заяві, але й після заяв Відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності наполягав на тому, що перебіг такого строку почався у квітні 2015 року, тобто з наступного дня після відмови Вищим ад-міністративним судом у відкритті касаційного провадження. З мотивів, зазначених вище така позиція Пенсійного фонду є помилковою, тому правомірно відхилена судом першої інстанції.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ви-несення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної дав-ності, порушене право підлягає захисту.(ст.261 ЦК України).

За наслідками дослідження матеріалів справи та з мотивів, викладених вище, судом пер-шої інстанції встановлено, що позов обґрунтований і порушене право держави підлягає захисту, проте у звязку із спливом позовної давності у задоволенні позову правомірно відмовлено.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобовязань Відпо-відача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого по-зову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обовязок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апеляційним су-дом такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи змі-ни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого госпо-дарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського проце-суального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій об-ласті на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.04.2018р. у справі №924/1198/ 17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №924/1198/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.