ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018р. справа №913/98/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 (адвокат, довіреність №16 від 29.01.2018р.);
від відповідача:ОСОБА_6 (в.о. генерального директора, наказ №481к-03 від 25.07.2018р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
ухваленого 02.05.2018р. (повний текст підписано 08.05.2018р.) у м. Харків
у справі №913/98/18 (суддя Масловський С.В.)
за позовом Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області
про стягнення 1929660,48грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Державне підприємство «Енергоринок», м. Київ (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області (далі Відповідач) з вимогами про стягнення 1929660,48грн. за договором №3969 від 28.03.2007р., в тому числі:

- 1907863,76грн. заборгованості з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р.;

- 19130,94грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобовязань з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р., нарахованої за період з 20.01.2018р. по 31.01.2018р.;

- 2665,78грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р., нарахованих за період з 15.01.2018р. по 31.01.2018р.

2. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.02.2018р. відкрито провадження у справі №913/98/18 та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

3. Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.05.2018р. (повний текст підписано 08.05.2018р.) позовні вимоги Державного підприємства «Енергоринок» були задоволені частково стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1907863,76грн. заборгованості з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р., 19130,91грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобовязань з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р. та 2665,78грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р.

4. Означене рішення місцевого суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем обовязку зі своєчасної та повної оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р. Своєю чергою, частковість задоволення позовних вимог в частині стягнення пені (відмовлено у задоволенні 0,03грн.) була зумовлена допущенням Позивачем арифметичної помилки при розрахунку означеної складової вимог.

ІІ. ОСОБА_7 зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 02.05.2018р. у справі №913/98/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості в сумі 1907863,76грн., а в частині стягнення 3% річних та пені відмовити повністю. Також апелянт просив покласти на Позивача витрати зі сплати судового збору.

6. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає:

- на час звернення з апеляційною скаргою предмет спору в частині стягнення основної заборгованості в сумі 1907863,76грн. відсутній у звязку із зарахуванням Позивачем переплати за квітень 2018р. в рахунок погашення заборгованості, в тому числі і за грудень 2017р.;

- місцевим судом було безпідставно відмовлено у задоволення клопотання Відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, враховуючи, що встановлений судом строк не дозволив вчасно підготувати такий відзив;

- залишення місцевим судом поза увагою наявність форс-мажорних обставин, підтверджених висновками Сертифіката ТПП України, що встановлені в рішеннях Господарського суду Харківської області у справах №922/6007/14, №922/80/15 та рішенні Господарського суду Луганської області у справі №913/282/16 та існування яких, на думку Скаржника, звільняє його від виконання всіх зобовязань за договором, в тому числі, з оплати за отриману електроенергію та нарахованих сум пені та 3% річних.

7. Окрім того, Скаржником разом з апеляційною скаргою було надано додаткові документи до апеляційного суду, зокрема, копію листа Відповідача від 08.05.2018р. №01-17/2/212 про зарахування переплати за договором від 28.03.2007р.№3969/02 в рахунок погашення заборгованості за грудень 2017р., копію листа Позивача від 15.05.2018р. №07/51-4-6338 про підтвердження/погодження зарахування переплати за договором від 28.03.2007р.№3969/02 в рахунок погашення заборгованості за грудень 2017р.; копію наказу від 29.11.2017р. №127/ОС «Про зміну істотних умов праці працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» з 07.02.2018р.; копію наказу №25к від 28.02.2018р. «Про відрядження працівника»; копію сертифіката Торгово-промислової палати України від 22.08.2014р. про форс мажорні обставини; копію листа Відповідача від 03.09.2014р. Ф№01-29/2-128 про настання форс-мажорних обставин, а також роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень. (а.с.а.с.171-217)

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача:

8. Позивачем (в межах визначеного апеляційним судом строку) наданий відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, зазначає що:

- подані Відповідачем разом з апеляційною скаргою документи є неналежними та недостовірними, оскільки станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, означені докази, на які посилається Скаржник, взагалі не існували, а тому вони не можуть спростувати обґрунтовано встановлених фактичних обставин справи, з яких суд виходив при ухваленні рішення;

- посилання Відповідача на необґрунтовану відмову у прийнятті відзиву на позовну заяву є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять заяви Відповідача про продовження строку на подання відзиву. Крім того, знаходження директора Відповідача з правової роботи ОСОБА_6 у довгостроковому відрядженні не є поважною причиною пропуску встановленого судом строку для подання відзиву, оскільки Відповідач не був позбавлений можливості та права залучити іншу відповідальну особу для надання відзиву на позовну заяву, з числа своїх працівників, так і осіб не повязаних з ним трудовими відносинами;

- посилання Скаржника на звільнення його від виконання зобовязань з оплати отриманої електричної енергії та нарахованої на заборгованість суми пені на 3% річних на підставі п.9.2 договору - є необґрунтованим, враховуючи не зупинення виконання сторонами зобовязань на термін дії вказаних Відповідачем форс-мажорних обставин. Відповідачем надано суду лише сертифікат ТПП України, що підтверджує факт наявності форс-мажорних обставин (проведення на території Луганської області антитерористичної операції), без зазначення наявності причинного звязку між цими подіями та неможливістю Відповідача виконати договірні зобовязання належним чином за спірний період. При цьому, підприємницька діяльність Відповідача з продажу електричної енергії, що повязані з предметом спору у зазначеній справі, починаючи з 2015р. здійснюється лише на підконтрольній території, оскільки з 2015р. Державне підприємство «Енергоринок» здійснює продаж електричної енергії на неконтрольовану території за договором №11572/01 від 31.08.2015р.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

9. Відповідно до ч.1 ст.253 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у господарських справах є апеляційний господарський суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

10. Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018р.) постановлено ліквідувати, утому числі Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

11. Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць),та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Наразі, відповідної публікації про початок роботи Східного апеляційного господарського суду на момент прийняття цієї постанови здійснено не було.

12. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 16.05.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_8 і ОСОБА_9

13. Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2018р.р. апеляційну скаргу було призначено на 11.07.2018р. об 14:30 з повідомленням учасників справи, між тим, у звязку із відпусткою на дату судового засідання члена судової колегії судді Стойки О.В. (з 11.07.2018р по 12.07.2018р.) та члена судової колегії судді Черноти Л.Ф. (з 11.07.2018р по 13.07.2018р.) та відсутністю визначених ч.10 ст.32 Господарського процесуального кодексу України підстав для її заміни (судді Стойки О.В,), достатність часу для розгляду апеляційної скарги у строки, визначені ст.273 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання призначене на 11.07.2018р. об 14:30 у справі №913/98/18, не відбулось, про що було зроблено повідомлення на сайті Донецького апеляційного господарського суду (витяг наявний в матеріалах справи) та повідомлено учасників справи телефонограмами та листами (також наявні в матеріалах справи).

14. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.07.2018р., враховуючи приписи ч.10 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з перебування судді Черноти Л.Ф. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Зубченко І.В.

15. Після усунення вищезазначених обставин (виходу судді Стойки О.В. з відпустки) та враховуючи відпустку головуючого, судді доповідача Попкова Д.О. з 16.07.2018р. по 27.07.2018р., колегія суддів призначила апеляційну скаргу до розгляду з повідомленням всіх учасників справи на 01.08.2018р. об 15:45.

16. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.07.2018р., враховуючи приписи ч.10 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з перебування судді Стойки О.В. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Радіонову О.О.

17. Враховуючи викладене в п.п.9-16 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Донецького апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

18. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

19. У судовому засіданні 01.08.2018р. уповноважений представник Скаржника підтримав свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, а представник Позивача підтримав аргументи відзиву на апеляційну скаргу

20. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Скаржником не було належним чином обґрунтована необхідність на стадії апеляційного провадження залучення тих документів, згадуваних в п.7 цієї постанови, які існували на момент прийняття оскаржуваного рішення, такі документи до розгляду апеляційним судом не приймаються, зважаючи на приписи ч.2 ст.118 та ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України адже відзив на позов і додатками було подано поза межами строку їх надання місцевому суду і без відповідного клопотання в порядку ст.119 цього Кодексу, жодних перешкод у формулюванні і поданні якого одночасно із відзивом на позов, наразі не вбачається.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

21. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 28.03.2007р. між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» (ЕК) було укладено договір №3969/02 (договір - а.с.а.с.10-16 т.1), відповідно до п.2.1. якого, ДПЕ зобовязується продавати, а ЕК зобовязується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов даного договору.

Згідно з п.3.1 договору, сторони визнають свої зобовязання за ДЧОРЕ (договір між членами Оптового ринку електричної енергії України) і додатками до ДЧОРЕ, що є його невідємними частинами, та керуються його положеннями при виконанні цього договору. У разі внесення змін до ДЧОРЕ, які матимуть наслідком неузгодженості між положеннями ДЧОРЕ та умовами цього договору, перевагу мають положення ДЧОРЕ.

22. Відповідно до п.3.2. договору, ДПЕ продає, а ЕК купує електричну енергію в точках поставки на межі балансової належності електричних мереж, що визначені в акті розмежування балансової належності електричних мереж і експлуатаційної відповідальності (додаток №4 до цього договору), в обсягах, які визначаються згідно з розділом 4 договору. Точки обліку електричної енергії наведені у додатку №1 до цього договору «Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку». Право власності на електричну енергію, яка постачається за цим договором, переходить від ДПЕ до ЕК в момент передачі електричної енергії в точках поставки.

23. У п.3.5 договору встановлено, що вартість електроенергії, купленої ЕК у ДПЕ у розрахунковому місяці, визначається у відповідності до Правил ОРЕ за середньозваженою ціною та фактичними обсягами отриманої ЕК електроенергії.

24. Відповідно до п.4.2 договору, обсяги фактично отриманої електроенергії в точках поставки ЕК визначаються на підставі погодинних даних системи комерційного обліку, що встановлена в точках обліку, згідно з ІКО. Вся фактично отримана ЕК електроенергія, крім електричної енергії, купленої ПНТ у ДПЕ та електроенергії, виробленої електростанціями, що постачають електроенергію ЕК або споживачам на території здійснення ліцензованої діяльності ЕК, вважається купленою ЕК у ДПЕ. В разі змін в схеми обліку сторони вносять відповідні зміни до додатків 1 та 5 до цього договору.

25. Своєю чергою, відповідно до п.4.10 договору ДПЕ надсилає ЕК поштою до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим, акт купівлі-продажу електроенергії, підписаний зі свого боку у двох примірниках.

Документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК, є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками акт купівлі-продажу електроенергії. (п.4.13 договору)

27. Окрім того, відповідно до п.п.6.1, 6.2. договору, оплату за куплену електроенергію ЕК здійснює відповідно до ІВКОР грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання ДПЕ з поточних рахунків із спеціальним режимом використання ЕК, відкритих відповідно до чинних нормативно-правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також з інших рахунків ЕК. Перерахування коштів ЕК за куплену у ДПЕ електроенергію здійснюються кожного банківського дня розрахункового місяця з урахуванням умов пункту 6.3 і зараховується сторонами як оплата за електричну енергію, куплену ЕК у ДПЕ у цьому місяці з урахуванням умов п.п.6.4 та 6.5 цього Договору та окремих рішень Кабінету Міністрів України.

28. Згідно з п.6.4 договору, остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобовязана обовязково вказати призначення платежу.

29. Сума, яка була сплачена ЕК понад повно поточну оплату вартості електричної енергії в розрахунковому місяці, зараховується сторонами як погашення заборгованості ЕК перед ДПЕ за минулі періоди (починаючи з заборгованості з найдавнішим терміном виникнення) з урахуванням ПДВ, якщо інше не передбачено договором про реструктуризацію заборгованості між ДПЕ та ЕК (п.6.5 договору).

За згодою ДПЕ, сума, яка була сплачена ЕК понад повну поточну вартість електричної енергії в розрахунковому місяці, може бути зарахована як оплата заборгованості ЕК перед ДПЕ за інші періоди на підставі листа ЕК. Лист з пропозиціями ЕК щодо періоду зарахування переплати (суми, яка була сплачена ЕК понад повну поточну оплату вартості електричної енергії в розрахунковому місяці) має бути наданий не пізніше 13-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

30. У п.7.2.1 договору сторони обумовили, що ЕК зобовязана купувати у ДПЕ електроенергію відповідно до умов розділу 4 цього договору та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов розділу 6 цього договору, а також виконувати інші умови цього договору.

31. Відповідно до п.7.3.2 договору (в редакції додаткової угоди №5289/01 від 23.01.2009р. (а.с.19 т.1), в разі несплати ЕК за куплену в ДПЕ електроенергію у терміни, встановлені п.6.4 цього договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ має право нарахувати пеню ЕК у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу. Сплата ЕК пені та штрафу здійснюється з поточного рахунку ЕК на поточний рахунок ДПЕ і не звільняє ЕК від обовязку відшкодувати збитки, спричинені несплатою або несвоєчасною оплатою отриманої електроенергії.

32. Згідно з п.11.6 договору, останній укладено на термін з 01.04.2007р. по 31.12.2007р., при цьому, дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати цей договір за один місяць до дати закінчення строку дії цього договору.

33. З матеріалів справи вбачається, що сторонами було підписано додаткову угоду №5289/01 від 23.01.2009р., якою, зокрема, було внесено зміни до п.7.3.2. договору (а.с.19 т.1) та додаткову угоду №11057/03 від 31.12.2014р. (а.с.21 т.1), якою сторони внесли зміни до юридичної адреси ЕК.

34. Місцевим судом встановлено, що згідно підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого їх печатками акту купівлі-продажу електроенергії від 31.12.2017р. (а.с.17), Позивач продав Відповідачу електричну енергію у грудні 2017р. на загальну суму 109701613,91грн.

Проте, всупереч умовам договору, Відповідачем вартість отриманої електричної енергії у грудні 2017р. сплатив частково за відомостями довідки про стан взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.12.2017р. по 31.12.2017р. (а.с.18 т.1) на кінець дня - 31.01.2018р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за актом купівлі-продажу електроенергії від 31.12.2017р. за грудень 2017р. становить 1907863,76грн.

35. Враховуючи неповну оплату отриманої Відповідачем за грудень 2017р. електричної енергії за договором №3969 від 28.03.2007р., Державне підприємство «Енергоринок» звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення суми несплаченої заборгованості в розмірі 1907863,76грн., нарахувавши на неї пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 20.01.2018р. по 31.01.2018р. в сумі 19130,94грн. та 3% річних за період з 15.01.2018р. по 31.01.2018р. в сумі 2665,78грн.

Вказані в п.п.21-35 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються так само, як і встановлена місцевим судом обставина нездійснення Відповідачем повної оплати на користь Позивача в сумі стягуваної заборгованості.

36. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів законодавства, що регулюють відносини з купівлі-продажу.

37. Матеріали справи містять сертифікат про форс-мажорні обставини №2563/05-4 від 22.08.2014р. (а.с.65 т.1) та лист вих.№01/29/2-128 від 03.09.2014р. (а.с.66 т.1), яким було повідомлено Позивача про існування таких форс-мажорних обставин. Означені документи були додані до відзиву на позовну заяву та були залишені (разом з відзивом на позовну заяву) судом без розгляду через пропуск останнім (Відповідачем) визначеного судом строку для надання такого відзиву без поважних причин.

38. З приводу наданих Скаржником разом з апеляційною скаргою документів, які не були надані до суду першої інстанції (копія листа Відповідача від 08.05.2018р. №01-17/2/212 про зарахування переплати за договором від 28.03.2007р.№3969/02 в рахунок погашення заборгованості за грудень 2017р.; копію листа Позивача від 15.05.2018р. №07/51-4-6338 про підтвердження/погодження зарахування переплати за договором від 28.03.2007р.№3969/02 в рахунок погашення заборгованості за грудень 2017р. а.с.а.с.171-172 т.1) та не існували на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Передбачене в п.6.5 договору №3969/02 від 28.03.2007р. погашення грошових зобовязань шляхом заліку виходячи із викладеного за текстом апеляційної скарги та наданого листування відбулося вже після прийняття оскаржуваного рішення, про що слушно зазначив Позивач у відзиві на апеляційну скаргу. Таким чином, означені обставини не могли та не повинні були бути враховані місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення вони є новими за хронологією виникнення, у звязку з чим докази їх наявності не підлягають прийняттю на стадії апеляційного провадження в порядку ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, тоді як прострочення їх надання до суду першої інстанції з обєктивної поважної причини не має місце таких обставин та доказів їх наявності не існувало на момент прийняття рішення.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

39. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного субєктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

40. Сутність розглядуваного спору полягає у стягненні з Відповідача суми заборгованості в розмірі 1907863,76грн. за отриману у грудні 2017р., проте не оплачену в повному обсязі електричну енергію та застосуванні наслідків порушення (прострочення у виконанні) грошових зобовязань з оплати отриманої електричної енергії у вигляді примусового стягнення нарахованих на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань 3% річних та пені, стягнення якої передбачено п.7.3.2 договору №3969/02 від 28.03.2007р.

41. Беручи до уваги правову природу укладеного договору №3969/02 від 28.03.2007р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом, насамперед, нормами Закону України «Про електроенергетику», Господарським та Цивільним кодексами України, що регулюють відносини з купівлі-продажу, та іншими відповідними нормативно-правовим актами.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

42. Беручи до уваги встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

43. Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов'язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.5 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов'язку щодо якого - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

44. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

45. Своєю чергою, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції у прийнятті відзиву на позовну заяву, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.02.2018р. було встановлено Відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву до 23.03.2018р. Означена ухвала суду була надіслана сторонам у справі 28.08.2018р., про що свідчить відповідна відмітка на ухвалі суду (а.с.2 зворотна сторона т.1), а отримана Відповідачем 07.03.2018р., що вбачається з повернення повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.36 т.1). Таким чином, часу, необхідного для складання відзиву на позовну заяву Відповідачем (16 календарних днів) було достатньо, тим більше, що субєктивні обставини організації власної роботи Відповідача не тільки не були доведені до відома місцевого суду, але й перебувають у контролі Скаржника.

46. Отже, за висновком колегії суддів, відзив на позовну заяву з відповідними доказами обґрунтовано не було прийнято судом першої інстанції, оскільки зазначені Відповідачем в клопотанні про поновлення строку на подання відзиву обставини, враховуючи наведене в п.45 цієї постанови, зумовлені не сторонніми (незалежними від волі Скаржника) та об'єктивними чинниками, а недоліками в організації роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», що не може бути виправдано в контексті забезпечення принципу правової визначеності, як складової передбаченого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, як і приписів ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950р.

47. Зауваження Скаржника щодо стягнення 3% річних та пені, які засновані на аналізі наданих доказів, зокрема сертифікату про форс-мажорні обставини, які обґрунтовано, за висновком апеляційного суду не були прийняті до уваги судом першої інстанції, не підлягають прийняттю, а отже й оцінці апеляційним судом. Окрім того, безвідносно вивчення змісту таких доказів колегія суду апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України обставинами непереборної сили, наслідком яких виявилось неможливим належне виконання зобовязання, є обставини, які одночасно є надзвичайними та невідворотними за даних умов здійснення господарської діяльності. При цьому, із змісту означеної норми, так само як із ст.617 Цивільного кодексу України випливає, що обовязковим елементом встановлення/доведення звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв'язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобовязання (в даному випадку грошове зобовязання).

Виходячи із змісту ч.4 ст.219 Господарського кодексу України необхідність встановлення такого звязку між форс-мажорними обставинами та допущеним через них порушенням зобовязання вимагається і відносно визначених за домовленістю сторін в договорі переліку відповідних обставин (як в даному випадку). Таким чином, сама по собі констатація/доведення існування таких обставин є необхідною, але недостатньою умовою для звільнення від відповідальності.

Більш того, спеціальне положення ст.625 Цивільного кодексу України взагалі виключає можливість звільнення від визначеної цією статтею відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

48. Таким чином, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення повної оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р. Нездійснення такого розрахунку є порушенням відповідного грошового зобовязання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається такими, що прострочив виконання такого грошового зобовязання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

49. Беручи до уваги викладене в п. 38 цієї постанови, судова колегія зазначає, що через неприпинення спірного грошового зобовязання у жодний спосіб до моменту винесення оскаржуваного рішення, підстав для застосування ч.1 ст.278 Господарського процесуального кодексу України не вбачається. Дійсно, для закриття провадження у справі в порядку п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України відповідна підстава повинна мати місце та доведена до відома суду першої інстанції у встановленому порядку до завершення розгляду справи, а не виникнути після винесення рішення. У розглядуваному випадку, якщо погашення зобовязання здійснено у відповідності з діючим законодавством після винесення судового рішення, то Відповідач (боржник) не позбавлений права ініціювати визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у відповідній частині згідно ч.2 ст.328 Господарського процесуального кодексу України, щоб уникнути подвійного припинення грошових зобовязань, проте це не впливає на законність винесення рішення.

50. Враховуючи наведене в п.п.45-49 постанови, судова колегія дійшла висновку про правомірність задоволення місцевим судом позовних вимог Державного підприємства «Енергоринок» щодо стягнення з Відповідача 1907863,76грн. заборгованості з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р. за договором №3969 від 28.03.2007р. та нарахованих на неї у відповідності до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України 19130,91грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобовязань, передбаченої п.7.3.2 договору та 2665,78грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманої електричної енергії у грудні 2017р.

51. Оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

52. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 02.05.2018р. (повний текст підписано 08.05.2018р.) у справі №913/98/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 02.05.2018р. (повний текст підписано 08.05.2018р.) у справі №913/98/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м.Старобільськ Луганської області.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 01.08.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 02.08.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірн.: 1,2 - сторонам; 3-у справу, 4- ГСЛО

Надіслано судом до ЄДРСР 02.08.2018р.