РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2018Справа № 910/1441/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В.

до Фізичної особи-підприємця Федорчук Вячеслава Валерійовича

про стягнення 41 841,13 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Я.І. Репа

Представники:

позивач: Трухно М.М., довіреність № б/н від 15.05.2018

відповідач: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (позивач) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Федорчук Вячеслава Валерійовича (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 41841,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2010101 від 24.02.2012 (далі - Договір), у зв'язку з чим, на твердження позивача, заборгованість відповідача за простроченим відсотками станом на 16.01.2018 складає 41841,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 (суддя Мельник В.І.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1441/18, підготовче засідання призначено на 20.04.2018 о 12:30 год.

05.03.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про залучення сторони в якості третьої особи, відповідно до якої позивач просить суд залучити до участі у справі Національний банк України в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову позивача в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив про таке:

- нараховані позивачем (кредитором) відсотки за Договором відповідач (позичальник) сплачував щомісячно відповідно до умов п. 3.3 Договору, що підтверджується випискою з рахунку № 0101;

- на момент підписання Додаткового договору № 1 від 31.08.2012 до Договору у кредитора не виникло претензій до позичальника з приводу порушень або невиконання останнім будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.11-5.12 Договору, що підтверджується встановленням відсоткової ставки 25,99% річних;

- проте, у наданому позивачем розрахунку заборгованості за Договором вказано, що з 31.05.2012 встановлена відсоткова ставка 30% річних, чого на справді не було;

- відповідач стверджує, що до повернення кредиту здійснював сплату відсотків відповідно до умов п. 3.3 Договору та саме в тій сумі, яку нараховував кредитор (позивач), а залишок заборгованості по кредиту за Договором виплатив достроково;

- крім того, відповідач вважає, що у задоволенні позову позивача необхідно відмовити в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Зокрема, відповідач зазначає, що оскільки за умовами Договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення таких платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із зобов'язань, відповідно до умов Договору та Графіку погашення кредиту ти виплати відсотків за його користування.

05.05.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що наслідки пропуску позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач звернувся до суду в межах позовної давності, крім того зазначив, що всі доводи та аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах права та закону, а також, не підтверджені доказами. Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач у відповіді на відзив зазначив про таке:

- відсоткова ставка за Договором була встановлена на рівні 30% річних за період з 25.05.2012, у зв'язку з порушенням позичальником п. 5.12.1 Договору, а саме: протягом 3 (трьох) місяців з моменту надання кредиту не було переведено обороти пропорційно кредитної заборгованості оборотів ФОП Федорчука В.В. по поточним рахункам в ПАТ "Дельта Банк", на підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен був щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник;

- доданий ним до позовної заяви розрахунок заборгованості за Договором відображає неналежне виконання позичальником (відповідачем) зобов'язань за Договором, зокрема, несвоєчасну та не у повному обсязі сплату відсотків, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 41841,13 грн.;

- позивач вважає, що звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності, враховуючи, що відповідно до умов Договору позичальник мав виконати зобов'язання за цим договором у повному обсязі до 23.02.2015, а отже останнім днем строку, в межах якого позивач мав право звернутись до суду з вимогою про захист свого права було 23.02.2018.

У якості додатку до відповіді на відзив позивачем додано копію розпорядження Управління адміністрування активних операцій клієнтів малого та середнього бізнесу № ВКЛ-2010101/1 від 03.08.2015 щодо встановлення плати за користування кредитом у розмірі 30% річних за період з 25.02.2012, клієнт ФОП Федорчук В.В., у зв'язку з порушенням умов Договору кредиту від 24.02.2012.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 № 05-23/626 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/1441/18 у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2018 справу № 910/1441/18 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Згідно з ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про прийняття справи № 910/1441/18 до свого провадження суд розглянув та відхилив заяву, подану представником позивача 05.03.2018 через відділ діловодства суду, про залучення до участі у справі Національного банку України в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 суддею Гумегою О.В. прийнято справу № 910/1441/18 до свого провадження, призначено підготовче засідання у справі на 11.06.2018 о 10:10 год., визнано явку учасників справи у підготовче засідання не обов'язковою.

У підготовче засідання, призначене на 11.06.2018, з'явилися представники позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні 11.06.2018 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 11.06.2018 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.07.2018 о 13:45 год.

26.06.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

У судове засідання, призначене на 03.07.2018, з'явилися представники позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 03.07.2018 було розпочато розгляд справи по суті.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 03.07.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав у повному обсязі позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 03.07.2018 суд ухвалив оголосити перерву до 23.07.2018 о 09:10 год.

20.07.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення у справі № 910/1441/18, а саме:

- щодо договірного списання грошових коштів, яке було встановлене пунктом 6.4 Договору;

- щодо застосування підвищеної відсоткової ставки, яка була встановлена на рівні 30% річних з 25.05.2012 по 23.02.2015, у зв'язку з порушенням позичальником п. 5.12.1 Договору, а саме: протягом 3 (трьох) місяців з моменту надання кредиту не було переведено обороти пропорційно кредитної заборгованості оборотів ФОП Федорчука В.В. по поточним рахункам в ПАТ "Дельта Банк". Також позивач послався на п. 1.1.2 Договору, яким визначено умови встановлення відсоткової ставки на рівні 45,99%;

- щодо періодів нарахування штрафної підвищеної ставки, то позивач зазначив, що на виконання ч.ч. 2, 7 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовою адміністрацією Банку було виявлено, що працівниками Банку не було застосовано належну відсоткову ставку відповідно до умов Договору кредитної лінії № ВКЛ-2010101 від 24.02.2012 за період з 25.02.2012 по 23.02.2015, у зв'язку з чим позивач вказав періоди нарахувань за підвищеною відсотковою ставкою в розмірі 30% та суми, які було донараховано в ці періоди.

Також позивач зазначив, що відповідно до п. 1.1.2 Договору за період з 24.02.2015 по 12.05.2015 було застосовано підвищену відсоткову ставку 45,99% в розмірі 3877,60 грн.,

У судове засідання, призначене на 23.07.2018, з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 23.07.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Водночас, судом враховано, що матеріали справи містять відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача 16.04.2018 через відділ діловодства суду, в якому відповідач виклав власну правову позицію по суті спору у даній справі та просив суд відмовити у задоволенні позову позивача в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Зважаючи на наведені обставини та приписи ст. 202 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи у судовому засіданні 23.07.2018 за відсутності відповідача (його представників).

У судовому засіданні 23.07.2018 судом здійснювався розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 23.07.2018 судом з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

У судовому засіданні 23.07.2018 представник позивача у повному обсязі підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача 41841,13 грн. заборгованості за простроченим відсотками за Договором за період з 25.05.2012 по 23.02.2015, визначений ним у поясненнях по справі № 910/1441/18, поданих 20.07.2018 через відділ діловодства суду, згідно розрахунку заборгованості, доданого в якості додатку до позовної заяви.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 23.07.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор, Банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Федорчуком Вячеславом Валерійовичем (позичальник, відповідач) укладено Договір кредитної лінії № ВКЛ-2010101 (а.с. 87-95 т. 1) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони узгодили, що кредитор (позивач) надає позичальнику (відповідачу) у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 470000,00 (чотириста сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, який зменшується рівними частинами в останні 6 місяців відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною (далі - Графік), зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99 (двадцять чотири цілих дев'яносто дев'ять сотих) процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 23 лютого 2015 року включно (далі - кредит), на умовах визначених цим Договором.

Згідно п. 1.1 Договору сторони передбачили, що:

- у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.1 - 5.12 цього Договору, плата за користування Кредитом встановлюється в розмірі 30 % (тридцять процентів) річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% (тридцять процентів) річних діє до дня (включно) виконання умов п.п. 5.11 - 5.12 цього Договору. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору (п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору).

- у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в першому абзаці пункту 1.1 Договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим Договором збільшується на 20 (двадцять) одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим Договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим Договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору (п.п. 1.1.2 п. 1.1 Договору).

31.08.2012 сторони уклали Додатковий договір № 1 до Договору (а.с. 97-99 т. 1) (далі - Додатковий договір № 1), відповідно до якого змінили редакцію п. 1.1 Договору, згідно якої кредитор (позивач) надає позичальнику (відповідачу) у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 750000,00 (сімсот п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, який зменшується відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною (далі - Графік), зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 (двадцять п'ять цілих дев'яносто дев'ять сотих) процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 23 лютого 2015 року включно (далі - кредит), на умовах визначених цим Договором.

Підпунктом 1.1.1 п. 1.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 1) узгоджено, що у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.1 - 5.12 цього Договору, плата за користування Кредитом встановлюється в розмірі 30 % (тридцять процентів) річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% (тридцять процентів) річних діє до дня (включно) виконання умов п.п. 5.11 - 5.12 цього Договору. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

Підпунктом 1.1.2 п. 1.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 1) узгоджено, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в першому абзаці пункту 1.1 Договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим Договором встановлюється на рівні 45,99 (сорок п'ять цілих дев'яносто дев'ять сотих) процентів річних та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим Договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим Договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

Відповідно до п. 5 Додаткового договору № 1 сторони домовились викласти Додаток № 1 до Договору (Графік зменшення максимального ліміту заборгованості) в новій редакції, наведеній у Додатку до цього Додаткового договору, що є його невід'ємною частиною (а.с. 100 т. 1).

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється до 10 (десятого) числа місяця включно у відповідності до Графіку, на позичковий рахунок Кредитора, зазначений у п. 2.1 цього Договору.

Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівкових коштів з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій сумі кредиту (п. 2.2 Договору).

Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору (п. 2.3 Договору).

Порядок нарахування і сплати процентів за Договором сторони визначили у пунктах 3.1 - 3.9 Договору, а саме:

- позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1 або зміненої відповідно до п.п. 3.5 - 3.7 цього Договору (3.1 Договору);

- нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п. 3.2 Договору);

- сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним на рахунок, відкритий у кредитора (п. 3.3 Договору);

- датою сплати позичальником процентів та комісій є день зарахування коштів на рахунок кредитора, вказаний в п. 3.3 Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору позичальник зобов'язався забезпечити своєчасну оплату платежів, передбачених даним Договором.

Згідно умов п. 5.11 Договору позичальник зобов'язався протягом 10 (десяти) календарних днів з дня укладання іпотечного договору / договору застави укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного у п. 1.4 цього Договору.

Згідно умов п. 5.12 Договору позичальник зобов'язався виконувати наступні зобов'язання:

протягом 3 (трьох) місяців з моменту надання кредиту, перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості оборотів Фізичної особи-підприємця Федорчука В'ячеслава Валерійовича по поточним рахункам в Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк". Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник (п.п. 5.12.1 п. 5.12 Договору);

протягом 10 (десяти) календарних днів з дня укладення цього Договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування життя Федорчука Вячеслава Валерійовича (п.п. 5.12.2 п. 5.12 Договору).

Відповідно до п. 6.4 Договору, при настанні термінів платежів, передбачених цим Договором, чи у випадку наявності простроченої заборгованості по платежах, а також при настанні випадків дострокового повернення кредиту відповідно до умов цього Договору, будь-які грошові кошти на рахунках позичальника (в національній та/або іноземній валюті), можуть бути використані кредитором для сплати процентів, погашення заборгованості за кредитом, сплати неустойок (пені, штрафів), відшкодування збитків, або здійснення інших платежів передбачених цим Договором. Для цього позичальник надає Банку право договірного списання коштів з будь-яких своїх рахунків (поточних, депозитних, карткових), відкритих (чи тих, що будуть відкриті) позичальником в АТ "Дельта Банк". Позичальник доручає Банку здійснювати таке договірне списання у сумі, визначеній кредитором самостійно на підставі цього Договору, будь-яку кількість разів протягом строку дії цього Договору до повної оплати будь-яких зобов'язань позичальника перед кредитором за цим Договором. Для цього позичальник надає кредитору право договірного списання коштів з будь-яких своїх рахунків, відкритих в АТ "Дельта Банк".

Відповідно до п. 11.5 Договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань.

Позивач у позовній заяві зазначив, що виконав свої зобов'язання за Договором повністю, надавши відповідачу (позичальнику) кредит, в розмірі та в строки, передбачені Договором, що підтверджується доданими до позовної заяви меморіальними ордерами та виписками по особовим рахункам за Договором.

Проте, на твердження позивача, відповідач в порушення умов Договором несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував відсотки за користування кредитом за Договором, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за простроченими відсотками, яка станом на 16.01.2018 склала 41841,13 грн., з вимогою про стягнення якої позивач звернувся з даним позовом до суду.

В якості додатку до позовної заяви позивач додав Розрахунок заборгованості за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2010101 від 24.02.2012 (а.с. 15 т. 1), меморіальні ордери (а.с. 16-18 т. 1), виписки по особовим рахункам щодо надання та погашення кредиту (а.с. 19-24 т. 1), виписки по особовим рахункам щодо нарахування відсотків позичальнику, погашення відсотків позичальником та віднесення за призначенням прострочених відсотків за Договором (а.с. 28-41 т. 1).

Дані виписок по особовим рахункам позивача (а.с. 40 т. 1) свідчать, що сума заборгованості за простроченими відсотками за Договором у розмірі 41841,13 грн. складається з таких сум:

- 13575,70 грн. - нарахування відсотків згідно Договору за період з 25.05.2012 по 31.12.2012

- 19531,12 грн. - нарахування відсотків згідно Договору за період з 01.01.2013 по 31.12.2013;

- 8377,25 грн. - нарахування відсотків згідно Договору за період з 01.01.2014 по 31.12.2014;

- 357,06 грн. - нарахування відсотків згідно Договору за період з 01.01.2015 по 23.02.2015;

В подальшому, з огляду на подані до суду відповідь на відзив на позовну заяву, копію розпорядження Управління адміністрування активних операцій клієнтів малого та середнього бізнесу № ВКЛ-2010101/1 від 03.08.2015 щодо встановлення ФОП Федорчук В.В. плати за користування кредитом у розмірі 30% річних (далі - Розпорядження Банку від 03.08.2015) та пояснення у справі № 910/1441/18, позивач зазначив, що ним була встановлена відсоткова ставка за Договором на рівні 30% річних за період з 25.05.2012, у зв'язку з порушенням відповідачем п.п. 5.12.1 Договору, а саме: протягом 3 (трьох) місяців з моменту надання кредиту, не було переведено обороти пропорційно кредитної заборгованості оборотів ФОП Федорчука В.В. по поточним рахункам в ПАТ "Дельта Банк", на підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен був щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник.

Позивач також зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 7 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд зобов'язаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов'язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов'язань неплатоспроможного банку:

1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку;

2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами;

3) заборгованості за цінними паперами перед банком;

4) заборгованості за зобов'язаннями банку перед кредиторами;

5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю).

Позивач вказав, що на виконання зазначених вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасовою адміністрацією Банку було виявлено, що працівниками Банку не було застосовано належну відсоткову ставку відповідно до умов Договору кредитної лінії №ВКЛ-2010101 від 24.02.2012 за період з 25.05.2012 по 23.02.2015, у зв'язку з чим відповідачу:

за період з 25.02.2012 по 31.12.2012 за підвищеною відсотковою ставкою 30% було донараховано 13575,70 грн.,

за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 за підвищеною відсотковою ставкою 30% було донараховано 19531,12 грн.,

за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 за підвищеною відсотковою ставкою 30% було донараховано 8377,25 грн.,

за період з 01.01.2015 по 23.02.2015 за підвищеною відсотковою ставкою 30% було донараховано 357,06 грн.,

а всього відповідачу було донараховано 41841,13 грн. за підвищеною відсотковою ставкою за період з 25.05.2012 по 23.02.2015. Саме вказану суму позивач визначив до стягнення з відповідача в якості заборгованості за простроченими відсотками за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2010101 від 24.02.2012.

Відповідач заперечував наявність у нього спірної заборгованості за простроченими відсотками, оскільки відсотки за користування кредитом сплачувались ним відповідно до умов п. 3.3 Договору щомісячно, не пізніше 10 числа місяця; відсотки сплачувались ним саме в тій сумі, яку нараховував позивач. При цьому відповідач вказав, що у розрахунку заборгованості за Договором позивач безпідставно вказав підвищену відсоткову ставку у розмірі 30% річних, встановлення такої ставки відповідач заперечував, оскільки у позивача під час дії Договору не виникало жодних претензій до відповідача з приводу порушень або невиконання будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.11 - 5.12 Договору, більш того, 31.08.2015 позивач підписав з відповідачем Додаткову угоду до Договору про збільшення кредитного ліміту. Усно, в судовому засіданні 03.07.2018, відповідач зазначив, що нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 30% відбулось за Розпорядження Банку від 03.08.2015 вже після виплати відповідачем всіх кредитних коштів та нарахованих відсотків. Також відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідно до ч.ч. 1-3статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно ч. 1ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати до суду докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, встановив таке.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз змісту умов Договору кредитної лінії № ВКЛ-2010101 від 24.02.2012 свідчить, що укладений сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором, а отже, даний договір та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України та ст.ст. 345-349 параграфа 1 глави 35 ГК України визначають права та обов'язки сторін з надання та повернення грошових коштів (кредиту) та сплати процентів.

Згідно норми ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 41841,13 грн. заборгованості за простроченими відсотками за період з 25.05.2012 по 23.02.2015 на підставі Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору та Додаткового договору № 1 до нього позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості, визначеним п. 1.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 1 до Договору), що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та банківськими виписками по особовим рахункам за Договором.

Отримання кредитних коштів за Договором відповідачем не заперечувалось.

Зменшення ліміту заборгованості за кредитом відбувалось згідно п. 1.1 Договору відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості - Додатку № 1 до Договору, який є невід'ємною частиною Договору (а.с. 95, 100 т. 1). Кінцевим терміном повернення кредиту у п. 1.1 Договору визначено 23 лютого 2015 року включно.

Згідно доданого до позовної заяви Розрахунку заборгованості за Договором (а.с. 15 т. 1) вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитом, що не заперечувалось позивачем. При цьому загальна сума кредиту в повному обсязі була повернута відповідачам 13.05.2015, що вбачається з Розрахунку заборгованості за Договором та підтверджується виписками по особовим рахункам за Договором (а.с. 26-27 т. 1).

Водночас, згідно наведеного Розрахунку заборгованості за Договором, за твердженням позивача, у відповідача наявна заборгованість за простроченими відсотками у загальній сумі 41841,13 грн., яка є предметом спору у даній справі.

З наведеного розрахунку також вбачається, що позивачем застосовано таку відсоткову ставку за користування грошовими коштами за Договором:

24,99 % річних - за період з 24.02.2012 по 24.05.2012;

30,00 % річних - за період з 25.05.2012 по 23.02.2015;

45,99 % річних - за період з 24.02.2015 по 12.05.2015.

Пунктом 1.1 Договору, який укладено сторонами 24.02.2012, було встановлено здійснення відповідачем плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99 % річних, а з 31.08.2012 - дати підписання Додаткового договору № 1 до Договору, пункт 1.1 цього договору було викладено у новій редакції та встановлено плату за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 % річних.

Разом з тим, підпунктами 1.1.1, 1.1.2 пункту 1.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 1) сторони узгодили умови, у разі настання яких плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30 % річних (п.п. 1.1.1) та в розмірі 45,99 % річних (п.п. 1.1.2).

Обгрунтовуючи наявність підстав для встановлення відсоткової ставки за Договором на рівні 30% річних починаючи з 25.05.2012, позивач зазначив про порушенням відповідачем п.п. 5.12.1 Договору, а саме: протягом 3 (трьох) місяців з моменту надання кредиту позичальником не було переведено обороти пропорційно кредитної заборгованості оборотів ФОП Федорчука В.В. по поточним рахункам в ПАТ "Дельта Банк", крім того, на підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен був щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник.

Відповідач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України, які б підтверджували виконання ним вищенаведених зобов'язань, встановлених п.п. 5.12.1 Договору.

В свою чергу, невиконання відповідачем зобов'язань, встановлених п.п. 5.12.1 Договору, є підставою для встановлення відсоткової ставки за Договором на рівні 30% річних.

При цьому судом враховано умови п.п. 1.1.1 п. 1.1. Договору, згідно яких сторони погодили, що передбачене сторонами збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

Судом також досліджено, що нарахування відсотків відповідачу за підвищеною відсотковою ставкою 30% у загальній сумі 41841,13 грн. було здійснене позивачем з урахуванням вимог ч.ч. 2, 7 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та на підставі розпорядження Управління адміністрування активних операцій клієнтів малого та середнього бізнесу № ВКЛ-2010101/1 від 03.08.2015 щодо встановлення плати за користування кредитом у розмірі 30% річних за період з 25.02.2012, у зв'язку з порушенням ФОП Федорчук В.В. умов Договору кредиту від 24.02.2012.

Однак, визначаючи вищевказану загальну суму у розмірі 41841,13 грн. до стягнення з відповідача, позивач не надав обґрунтованого розрахунку цієї суми, а рівно не надав обґрунтованого розрахунку складових частин цієї загальної суми, які тільки визначені позивачем у розмірі 13575,70 грн., 19531,12 грн., 8377,25 грн., 357,06 грн. (у поясненнях по справі № 910/14441/18, поданих 20.07.2018 через відділ діловодства суду), тоді як жодні розрахунки цих складових сум позивачем не наведені та до справи не додані.

Разом з цим, доданий позивачем до позовної заяви Розрахунок заборгованості за договором кредиту (а.с. 15 т. 1) не приймається судом у якості обґрунтованого розрахунку стягуваної суми з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту п. 1.1 Договору максимальний ліміт заборгованості за Договором зменшується відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку № 1 до цього Договору, зі сплатою плати за користування грошовими коштами.

Згідно з умовами п. 1.3 та п. 3.3 Договору погашення кредиту здійснюється до 10 (десятого) числа місяця включно у відповідності до Графіку, сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним.

Отже, умовами Договору передбачені окремі самостійні зобов'язання (з погашення кредиту та сплати відсотків) та строк їх виконання, які деталізують обов'язок боржника (позичальника) повернути весь кредит частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку.

При цьому п. 3.2 Договору визначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Таким чином, враховуючи умови вищенаведених пунктів Договору, обґрунтований розрахунок заборгованості за простроченими відсотками у загальній сумі 41841,13 грн. за період з 25.05.2012 по 23.02.2015 мав містити зазначення сум і дат прострочених (донарахованих) відсотків за кожний місяць у визначеному спірному періоді, нарахування яких мало бути здійснене на фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на відповідний залишок заборгованості за кредитом з урахуванням здійснених відповідачем на відповідний час оплат в рахунок погашення кредиту згідно з Графіком зменшення максимального ліміту заборгованості.

При цьому суд наголошує, що оскільки заборгованість відповідача за простроченими відсотками у розмірі 41841,13 грн. фактично виникла у останнього з огляду на донарахування позивачем сум відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 30% згідно Розпорядження Банку від 03.08.2015, у зв'язку з порушенням відповідачем п. 5.12.1 Договору, то обґрунтований розрахунок стягуваної суми у розмірі 41841,13 грн. мав містити зазначення саме таких донарахованих та прострочених відповідачем сум відсотків за кожний місяць у спірному періоді.

Разом з тим, доданий позивачем до позовної заяви Розрахунок заборгованості за договором кредиту (а.с. 15 т. 1) хоча і містить інформацію щодо "періоду нарахування","кількості днів", "відсоткової ставки","суми заборгованості", "нараховано відсотків", "дата сплати", "сплачено заборгованості", "дата сплати", "сплачено відсотків" (назви відповідних колонок таблиці, в якій виконано розрахунок), однак з наведених у цьому розрахунку даних не можливо дійти висновку, яка саме сума відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 30% була донарахована відповідачу згідно Розпорядження Банку від 03.08.2015 у відповідний місяць у спірному періоді та не була сплачена останнім, враховуючи також, що у розрахунку не вказано дати, з якої позивачем обліковується таке прострочення відповідно до умов Договору, та дати, до якої обліковується таке прострочення (з урахуванням зменшення суми заборгованості). Наприклад, відповідно до наведеного розрахунку, за період з 01.06.2012 по 30.06.2012 (6+11+13 днів) за відсотковою ставкою 30% було нараховано відсотків у загальному розмірі 10942,19 грн. (2046,58 грн. + 3905,75 грн. + 4989,86 грн.), однак напроти зазначених сум у колонках таблиці "дата сплати" та "сплачено відсотків" відповідно вказано: "10.02.2012 - 12925,93 грн."; "04.01.2013 - 14916,34 грн."; "07.02.2013 - 14237,86 грн.". При цьому жодні пояснення стосовно саме таких зазначень не наведені ні у Розрахунку заборгованості за договором кредиту, ні у позовній заяві, тоді як окремо відповідні пояснення/заяви до суду не подавались. Крім того, навіть у разі, якщо взяти до уваги зазначені вище у таблиці "дату сплати" - 04.07.2012 та "сплачено відсотків" - 9114,85 грн., то з наведених даних у сукупності не вбачається, яка саме сума відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 30% донарахована відповідачу та не сплачена останнім, а рівно не вбачається і дата, з якої позивачем обліковується прострочення сплати відсотків у цій сумі відповідно до умов Договору.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, враховуючи, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за простроченими відсотками за Договором, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем його порушеного права з огляду на несплату відповідачем прострочених відсотків саме у розмірі 41841,13 грн. за визначений позивачем період з 25.05.2012 по 23.02.2015.

Крім того, посилаючись на Розпорядження Банку від 03.08.2015 як на підставу для донарахування відповідачу відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 30%, позивачем належним чином, з посиланням при цьому на відповідні норми чинного законодавства України, не обґрунтовано можливість здійснення такого донарахування вже після повернення відповідачем кредиту за Договором в повному обсязі (13.05.2015). Наразі, з норм ч.ч. 2, 7 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які посилався позивач, не вбачається можливість встановлення підвищеної відсотковою ставки після виконання кредитного договору у повному обсязі.

Отже, у задоволенні позову належить відмовити з підстав його необґрунтованості.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частинами 3, 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Крім того, суд відзначає, що за відсутності обґрунтованого розрахунку стягуваної суми, який би містив зазначення сум і дат прострочених відсотків за кожний місяць у простроченому періоді, нарахування яких було б здійснене на фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на відповідний залишок заборгованості за кредитом, встановлення обставин спливу позовної давності у такому випадку є неможливим на підставі саме тих доказів та розрахунку стягуваної суми, що були подані позивачем.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Сторонами не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони понесли і які очікують понести у зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в позові повністю та наведені приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 124, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 02.08.2018

Суддя Гумега О.В.