РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.08.2018Справа № 910/2788/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Василенка В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Корюківське лісове господарство"

до Закарпатської митниці ДФС та Державної казначейської служби України

про стягнення 262 174,22 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гейвич М.М., ордер серія ЛВ № 099157 від 04.04.2018;

від відповідача - 1: не з'явився;

від відповідача - 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Корюківське лісове господарство" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача-1, Закарпатської митниці ДФС, відповідача-2, Державної казначейської служби України про стягнення 262 174,22 грн. шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом на виконання умов контракту №8/16-КР від 14.04.2016, укладеного між Державним підприємством "Корюківське лісове господарство" та фірмою "Пізец ГмбХ", вагони із товаром позивача були протиправно затримані Закарпатською митницею ДФС, внаслідок чого, з позивача на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" були стягнуті платежі, нараховані за час затримки вагонів в розмірі 262 174,22 грн. На думку Державного підприємства "Корюківське лісове господарство", вказані витрати позивач поніс внаслідок незаконної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, у зв'язку з чим грошові кошти в розмірі 262 174,22 грн. є шкодою, завданою позивачу, та підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України.

Позовні вимоги до відповідача-2, Державної казначейської служби України, мотивовані тим, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затвердженого постановою №845 від 03.08.2011 Кабінету Міністрів України, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2018 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху та встановлено Державному підприємству "Корюківське лісове господарство" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, засвідчених належним чином.

Ухвалою від 29.03.2018 Господарського суду міста Києва за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2788/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 25.04.2018.

16.04.2018 представником відповідача-1 подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та клопотання про заміну відповідача та направлення справи до іншого суду за підсудністю, яке залишено судом без задоволення, у зв'язку з відсутністю клопотання позивача про таку заміну.

Також, 16.04.2018 представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що позивачем, в порушення вимог ст. 74 ГПК України, належним та допустимими доказами не доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці. Відповідач-1 також зазначає, що матеріали справи не вказують на наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями Закарпатської митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику плати за надані послуги перевезення. Крім того, матеріали справи не вказують на преюдиційність рішень, якими б було встановлено неправомірність дій митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів. Також, відповідач-1 зазначає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним, ні зі складністю справи, ні з часом дійсно витраченого на виконання відповідних видів робіт, ні з обсягом наданих адвокатом послуг.

Клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі, подане 16.04.2018 також залишено судом без задоволення, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у задоволенні клопотання Закарпатської митниці ДФС про участь в судовому засіданні, призначеному на 25.04.2018, в режимі відеоконференції відмовлено.

23.04.2018 представником позивача подано відповідь на відзив та заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 25.04.2018 представники позивача з'явились, представники відповідачів не з'явились.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.05.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

07.05.2018 представником позивача подано клопотання про долучення доказів.

У судове засідання 16.05.2018 представники позивача з'явились, представники відповідачів не з'явились.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про продовження строків підготовчого засідання на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14.06.2018.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 № 05-23/918 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/2788/18, за результатами якого справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 справа № 910/2788/18 прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., підготовче засідання призначено у відповідності до ухвали суду від 16.05.2018.

У судове засідання 12.06.2018 представник позивача з'явився, представники відповідачів не з'явились.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 16.07.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 16.07.2018 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 підготовче засідання відкладено на 23.07.2018.

20.07.2018 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

У судове засідання 23.07.2018 представник позивача з'явився, представники відповідачів не з'явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

Судом, в порядку статей 120-121 ГПК України повідомлено відповідачів про призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.2018.

У судове засідання 06.08.2018 представник позивача з'явився.

Представники відповідачів у судове засідання 06.08.2018 не з'явились, про час, дату та місце судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 765 та № 757 відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 06.08.2018 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 06.08.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2012 року між Державним підприємством «Корюківське лісове господарство» (далі - замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - виконавець) було укладено Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012.

Додатковою угодою № 6 від 01.12.2015 до Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012 від 19.12.2012 сторонами викладено означений Договір у новій редакції.

За договором про надання послуг з організації перевезень вантажів виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах (п. 1.1 Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012 від 19.12.2012 в редакції Додаткової угоди №6 від 01.12.2015).

Пунктом 9.1 Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012 від 19.12.2012 в редакції Додаткової угоди №6 від 01.12.2015 визначено, що Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

14 квітня 2016 року між Державним підприємством «Корюківське лісове господарство» (далі - продавець) та фірмою «Пізец ГмбХ» (далі - покупець) укладено Контракт №8/16-КР, за умовами якого продавець продає, а покупець купує на умовах DAP (Інкотермс в редакції 2010) деревину паливну для технологічних потреб (техсировина) породи сосна (далі - товар). Товар завантажений у залізнодорожні вагони.

Згідно з п. 2.1 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 кількість товару по даному контракту становить 1000 м3.

Відповідно до 4.3 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 загальна вартість Контракту становить 26 000 євро.

Пунктами 6.1 та 6.2 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 узгоджено, що поставка товару проводиться залізнодорожним транспортом у піввагонах до кордону Україна-Угорщина. Погранстанції переходу - Батєво-Епершке або Чоп-Захонь.

Згідно з п. 6.4 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 термін поставки з 14.04.2016 до 31.12.2016.

Доповненням № 1 від 12.05.2016 до Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 сторонами погоджено внесення змін до контракту в частині пунктів 1.1, 2.1 та 3.1.

У відповідності до п. 1.1 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 (в редакції Доповнення № 1 від 12.05.2016) продавець продає, а покупець купує на умовах DAP (Інкотермс в редакції 2010) деревину паливну породи сосна.

Згідно з п. 2.1 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 (в редакції Доповнення № 1 від 12.05.2016) кількість товару по даному контракту становить 1000 м3.

На виконання Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 позивачем 13.05.2016 здійснено завантаження лісопродукції до вагону №65386146, який замитнено, про що складено вантажну митну декларацію №102070002/2016/230813.

Як зазначає позивач, пройшовши замитнення та не маючи жодних зауважень з боку митних постів Чернігівської митниці ДФС, 13.05.2016 вагон №65386146 було відправлено для транспортування деревини по маршруту Корюківка-Батьово, однак, з незрозумілих причин та без жодних пояснень Закарпатскьої митниці ДФС, вагон №65386146, який відправлено на адресу покупця, не пройшов митного огляду та був затриманий на станції Батьово.

Не погоджуючись із діями Закарпатської митниці ДФС, позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із вимогами до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №825/1460/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо проведення митних процедур по залізничному н/піввагону № 65386146 через митний кордон України та зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України н/піввагону № 65386146.

ПАТ «Укрзалізниця», як перевізник, в свою чергу, звернулась до Господарського суду Чернігівської області з вимогами до Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" про стягнення 262174,22 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2017 у справі №927/397/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017, позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" нараховані платежі за час затримки вагона в сумі 262174 грн. 22 коп. та 3932 грн. 62 коп. на відшкодування судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки вагони із товаром позивача були протиправно затримані Закарпатською митницею ДФС, внаслідок чого, з позивача на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" були стягнуті платежі, нараховані за час затримки вагонів, понесені позивачем внаслідок незаконної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, грошові кошти в розмірі 211 202,54 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) є шкодою, завданою позивачу, та підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України.

Позовні вимоги до Державної казначейської служби України мотивовані тим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затвердженого постановою №845 від 03.08.2011р. Кабінету Міністрів України, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувала справа №825/1460/16 за позовом Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, третя особа Державне підприємство "Український транспортно-логістичний центр" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №825/1460/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Закарпатскьої митниці ДФС щодо проведення митних процедур по залізничному н/піввагону № 65386146 через митний кордон України та зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України н/піввагону № 65386146.

В силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, наведені обставини не підлягають доказування.

Відповідно до частини 1 статті 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Як вбачається з матеріалів справи, затримка вагону №65386148 відбулася за період з 18.05.2016 по 31.10.2016 в зв'язку з чим, ПАТ «Укрзалізниця», як перевізник, звернулась до Господарського суду Чернігівської області з вимогами до Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" про стягнення 262174,22 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2017 у справі №927/397/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017, позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" нараховані платежі за час затримки вагона в сумі 262174,22 грн. та 3932,62 грн. на відшкодування судового збору.

Позивач, в свою чергу, враховуючи приписи ст. 199 Митного кодексу України та постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 914/1221/17, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, позивачем заявлено до стягнення за період з 17.06.2016 по 31.10.2016 затримки вагону №65235830 загальну суму 211 202,24 грн., яка складається з: користування вагоном - 118 967,30 грн., маневрову роботу - 1 347,10 грн., зберігання вантажу - 50 918,40 грн., надання інформації про вантажні роботи - 122, 00 грн., вантажно-розвантажувальні роботи - 2 740,85 грн., додавання/забирання вагону з під'їзної колії - 1 049,80 грн.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

З матеріалів справи вбачається, що Державним підприємством «Корюківське лісове господарство» було сплачено на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2017 у справі №927/397/17 суму у розмірі 293 017,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 38145 від 17.11.2017 на суму 293 017,52 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками, оскільки фактично витрати за користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, вантажно-розвантажувальні роботи було понесено саме внаслідок затримки вагону.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 211 202,54 грн. збитків, заподіяних внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Отже, заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Відповідно до п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За таких обставин, оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями відповідача-1, судовий збір за подання такого позову в порядку п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" не справляється.

Позивач також просить стягнути з відповідача-1 витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням «Парпан і партнери» був укладений договір про надання правничої допомоги № 02/03/18, за умовами якого адвокатське об'єднання зобов'язалося надати правову допомогу та представляти інтереси в суді, гонорар за виконання якої становить 25 000,00 грн.

Позивач сплатив на користь Адвокатського об'єднання грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 324 від 03.03.2018.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу адвоката, згідно із приписів ст. 129 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача-1 у сумі 25 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код: 37567646) на користь Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» (15300, Чернігівська обл., Корюківський район, місто Корюківка; ідентифікаційний код: 00993515) збитки в сумі 211 202 (двісті одинадцять тисяч двісті дві) грн. 54 коп. заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Собранецька, будинок 20; ідентифікаційний код: 39515893).

3. Стягнути із Закарпатської митниці ДФС України (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код: 39515893) на користь Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» (15300, Чернігівська обл., Корюківський район, місто Корюківка; ідентифікаційний код: 00993515) 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.08.2018.

Суддя О.А. Грєхова