РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2018Справа № 910/6086/18
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Фермерського господарства Зимовець Р.Ю. (41662, Сумська обл., с. Вільне, вул. Центральна, 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат плюс" (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 14А, кв.74)

про стягнення 59 999,60 грн.

Представники: без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фермерське господарство Зимовець Р.Ю (надалі - «позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат плюс" (надалі - «відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 59 999,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором поставки зерна № 24/10 від 24.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 судом залишено позовну заяву без руху; зобов'язано позивача усунути недоліки та надати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; фіскальний чек про направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача та докази доплати судового збору у розмірі 1 585,80 грн. до 04.06.2018.

04.06.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про усунення недоліків з підтвердженням позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; фіскальний чек про направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача та докази доплати судового збору у розмірі 1 585,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/6086/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються /в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 06.06.2018 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана уповноваженими представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

24.10.2016 між Фермерським господарством Зимовець Р.Ю (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат плюс" (покупець) укладено Договір поставки зерна № 02/40, за умовами п. 1.1 якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця зерно пшениці 2 класу 2016 року, за що останній має сплатити вчасно та в повному розмірі кошти.

3а даним Договором Продавець постачає зерно за ціною згідно виставленим рахункам. (п. 2.1 Договору)

За приписами п.п. 3.1-3.4 Договору, зерно постачається на умовах франко - склад с. Шеченково, Броварський р-н , Київська обл., Станція призначення : ст. Бобрик, ПЗЗД.

Порядок поставки зерна:

При необхідності послідовність поставок обговорюється сторонами окремо та оформляється відповідним додатком, який є невід'ємною частиною даного Договору.

Зберігання зерна має бути оплачене Продавцем до моменту передачі його Покупцю.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору, покупець здійснює оплату поставленого зерна: на Р/Р продавця. Порядок розрахунків: 3 (три ) банковських днів з моменту відвантаження.

Згідно з п.п. 8.1, 8.2 Договору, даний Договір діє з моменту підписання до 31.12.2017р. Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від повного виконання своїх обов'язків по договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що ним було виконано зобов'язання з поставки зерна за Договором на загальну суму 316 951,60 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними, проте відповідач частково розрахувався за поставлений товар у розмірі 256 952,00 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки на загальну суму 59 999,60 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підтвердження факту здійснення поставки товару за Договором позивачем подано товарно-транспортні накладні б/н від 25.10.2016 на суму 94 568,00 грн, від 26.10.2016 на суму 97 582,60 грн, від 02.11.2016 на суму 124 804,00 грн.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що ідентифікують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємств від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Натомість, Суд зазначає, що подані позивачем товарно-транспортні накладні не відповідають зазначеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо оформлення первинних документів, оскільки заповнені лише в частині реквізитів постачальника, проте, посади, прізвища та інші дані, що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат плюс" на цих накладних відсутні, так само як і їх підписи.

Тобто, Суд зазначає, що зі сторони відповідача як покупця жоден первинний документ не підписано та не скріплено печаткою підприємства.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 № 88 (з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства фінансів України № 987 від 30.09.2014) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну-вимогу, яка є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

Суд також звертає увагу, що довіреності на отримання товару за Договором, видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат плюс", в матеріалах справи також відсутні.

Поряд з викладеним, Суд зазначає, що надані позивачем платіжні доручення про оплату зерна відповідачем на користь позивача не містять посилань на Договір, тому Суд позбавлений можливості дійти висновку про оплату відповідачем товару саме за Договором поставки зерна № 02/40 від 24.10.2016. Окрім того, відповідних рахунків, виставлених відповідачу, позивачем надано не було.

Інших первинних документів (видаткових накладних, актів приймання-передачі тощо), які б підтверджували здійснену позивачем поставку за Договором, матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на викладене, Суд доходить висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази відповідно до статей 76, 79 ГПК України, які підтверджують здійснення господарських операцій з поставки відповідачу товару за Договором на суму 59 999,60 грн та відповідно виникнення у відповідача обов'язку з їх оплати.

Отже, Суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 59 999,60 грн є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Фермерського господарства Зимовець Р.Ю про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат плюс" заборгованості у розмірі 59 999,60 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Ю. Трофименко