РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2018 р.Справа № 910/4553/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31)

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41)

про стягнення 40 383,44 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 40 383,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю регресних вимог у позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування у розмірі 7 350,88 грн.

Ухвалою від 25.04.2018 р. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

07.05.2018 р. від відповідача надійшов відзив.

23.05.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

29.05.2018 р. від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.08.2017р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування наземного транспортну № 3-01, за яким застраховано транспортний засіб марки "Mazda 3", держаний реєстраційний НОМЕР_1.

04.10.2017 р. відбулась ДТП за участю транспортних засобів "Nissan", держаний реєстраційний НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та "Mazda 3", держаний реєстраційний НОМЕР_1.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено автомобіль "Mazda 3", держаний реєстраційний НОМЕР_1, власнику вказаного транспортного засобу була завдана матеріальна шкода, розмір якої відповідно до страхового акту та розрахунку страхового відшкодування становить 41 383,44 грн.

За страховим випадком - ДТП, що сталась за участю застрахованого автомобіля, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 41 383,44 грн., за платіжними дорученнями № 24277 від 27.10.2017 р. на суму 25 075,44 грн. та № 24276 від 27.10.2017 р. на суму 16 308,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль "Nissan", держаний реєстраційний НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди, застрахований відповідачем за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 2201102.

Зазначеним Полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, відповідач є особою, яка, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" зобов'язана відшкодувати завдану ДТП шкоду у розмірі та порядку, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 25.11.08 р.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму фактично виплаченого страхового відшкодування у розмірі 40 383,44 грн. з урахуванням розміру франшизи за Полісом АК 2201102.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявленого позивачем розміру страхового відшкодування заперечує, посилаючись зокрема на те, що для розрахунку страхового відшкодування власнику автомобіля "Mazda 3", держаний реєстраційний НОМЕР_1, позивачем взято до уваги Рахунки № КА5-2 від 10.10.2017 р., згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 16 308,00 грн. та № ДЧ5- від 11.10.2017 р. на суму 25 075,44 грн.; при чому такі рахунки не є належною та допустимою підставою для визначення розміру страхового відшкодування за полісом № АК 2201102, оскільки не враховують коефіцієнт фізичного зносу.

Дослідивши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по сіті, суд відзначає наступне.

Позивачем здійснено виплату суми страхового відшкодування у порядку та розмірі, встановленому Договором страхування № 3-01, у загальному розмірі 41 383,44 грн.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 510 Кодексу встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та являється обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Приписами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 628 Кодексу законодавець визначив, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, цивільно-правові відносини між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, виникли на підставі укладеного ними Договору страхування № 3-01 від 02.08.2017 р.

У той же час, відносини між відповідачем, як страховиком, та гр. ОСОБА_1 як страхувальником, виникли на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 2201102, який за умовами чинного законодавства України являється одним із видів договорів.

Згідно зі ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Отже, порядок, розмір, строк виплати страхового відшкодування відповідачем здійснюється у відповідності до умов Полісу № АК 2201102, а у разі відсутності таких умов у Полісі - у відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як вбачається з приписів ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

У той же час, суд, здійснивши аналіз умов Договору страхування 3-01 від 02.08.2017 р., не вбачає підстав для застосування його положень до відносин між позивачем та відповідачем з приводу здійснення виплати страхового відшкодування.

Так, статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що на відповідача, як особу, яка не являється стороною Договору страхування 3-01 від 02.08.2017 р., не погоджувала його умов та не брала на себе жодних зобов'язань за вказаним Договором, не може бути покладено зобов'язання Страховика за Договором, умови якого були погоджені між позивачем та ОСОБА_2

При цьому, оскільки зобов'язання відповідача щодо здійснення страхового відшкодування виникли безпосередньо з умов Полісу № АК 2201102 та вимог чинного законодавства України, межі виконання таких зобов'язань регулюються виключно положеннями Полісу та закону.

Таким чином, враховуючи положення ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка встановлює обов'язок страховика відшкодувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; та приписи ст. 29 цього ж Закону, якими прямо передбачено відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, суд дійшов висновку про те, що при розрахунку суми страхового відшкодування має враховуватись оцінена шкода.

Позивачем до матеріалів справи надано Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №17/10/688/800321 від 23.12.2017 р., складений суб'єктом оціночної діяльності - ФОП Прохоровим Костянтином Миколайовичем. Відповідно до вказаного Звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 39 646,71 грн.

Водночас, відповідачем надано суду Аварійний сертифікат № 82/10.03.18 від 25.03.2018 р., згідно з яким вартість ремонту та розмір заподіяної шкоди власнику ТЗ складає 30 575,80 грн. зазначений Аварійний сертифікат складено 25.03.2018 р. ФОП Ткачуком Максимом Сергійовичем, який отримав статус суб'єкта оціночної діяльності.

Дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, суд відхиляє доводи відповідача про необхідність розрахунку суми страхового відшкодування на підставі Аварійного сертифікату № 82/10.03.18 від 25.03.2018 р.

Так, судом встановлено, що Аварійний сертифікат не може бути прийнятий як належний і допустимий доказ розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику ТЗ, оскільки цей Аварійний сертифікат складався без огляду аварійним комісаром пошкодженого транспортного засобу.

Натомість, наданий позивачем Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №17/10/688/800321 від 23.12.2017 р., складений суб'єктом оціночної діяльності за результатом огляду пошкодженого транспортного засобу, який відбувся 10.10.2017 р., і приймається судом як належний і допустимий доказ на підтвердження вартості відновлювального ремонту (майнової шкоди) у розмір 39 646,71 грн.

Крім того, судом встановлено, що франшиза відповідача за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 2201102 складає 1 000,00 грн., і підлягає вирахуванню.

Таким чином, суд встановив, що розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 38 646,71 грн.

Інші доводи відповідача, зокрема, щодо передчасності звернення позивача до суду та недоцільності ремонту ТЗ (рихтування передньої лівої двері) не приймаються судом як недоведені, необґрунтовані і такі, що не відповідають обставинам справи.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 38 646,71 грн. страхового відшкодування доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином та у встановленому законом відповідачем, а відтак, такі вимоги підлягають задоволенню. У задоволені решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх необґрунтованості і невідповідності приписам чинного законодавства України.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ) 38 646 (тридцять вісім тисяч шістсот сорок шість) грн. 71 коп. страхового відшкодування та 1 686 (одну тисячу шістсот вісімдесят шість) грн. 22 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.07.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна