РІШЕННЯ

26 липня 2018 року Справа № 913/248/18

Провадження №33/913/248/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бул.Тараса Шевченка,буд.18, м. Київ, 01601

до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, вул.Малиновського, буд.22А,. м.Лисичанськ Луганської області, 93100

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1) Лисичанська міська рада Луганської області, вул.ім.М.Грушевського, буд.7, м.Лисичанськ Луганської області, 93100; 2) Управління Державної казначейської служби України у місті Лисичанську Луганської області (вул.ім.М.Грушевського, буд.9, м.Лисичанськ Луганської області, 93100)

про стягнення 78017 грн 44 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: Самойленко Н.П., представник за довіреністю №2548 від 12.12.2017;

від відповідача: представник не прибув;

від третіх осіб: представники не прибули.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про стягнення заборгованості за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення в розмірі 69 580 грн 38 коп., а також нарахованих у зв'язку із допущеним простроченням - інфляційними втратами в сумі 6 710 грн 55 коп., 3% річних в сумі 1 726 грн 52 коп.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 надавав послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Лисичанськ Луганскої області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства", на загальну суму 69 580 грн 38 коп. За вказані послуги відповідач розрахунок не провів. У зв'язку з простроченням оплати наданих послуг позивач відповідно до ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати в сумі 6 710 грн 55 коп. та 3% річних в сумі 1 726 грн 52 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному провадженні, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Лисичанську міську раду Луганської області, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області.

Ухвалою суду від 21.06.2018 виключено зі складу учасників судового процесу Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у місті Лисичанську Луганської області. Відкладено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.07.2018.

Відповідач у відзиві на позовну заяву за вих.№ 6505 від 14.06.2018, зазначає про те, що Управління не має можливості компенсувати відповідачу заявлені витрати, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та рішенням Лисичанської міської ради від 22.12.2016 №20/293 "Про міський бюджет на 2017 рік" видатки на надання пільг з послуг зв'язку не були передбачені. Також відповідач зазначає про виявлені вже під час розгляду спору розбіжності в щомісячних звітах за формою " 2-пільга", за даними відповідача сальдо заборгованості складає 64761 грн 74 коп. (а.с.104-106).

Управління Державної казначейської служби України у місті Лисичанську Луганської області в письмових поясненнях за вих.№04-07/829 від 06.07.2018 зазначає, що здійснює розрахунково - касове обслуговування Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради відповідно до договору №24 від 01.01.2011. Згідно ст..48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначества України. Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" не передбачено видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетним на надання пільг з послуг зв'язку. За даними річної звітності за 2017 рік кредиторська заборгованість по відповідачу в казначейському обліку відсутня з причин не надання Управлінням підтверджуючих документів щодо її реєстрації через відсутність затверджених кошторисних призначень. Також третя особа просить розглянути справу за відсутності уповноваженого представника (а.с.138-139).

Лисичанська міська рада Луганської області у письмових поясненнях за вих.№4361/01-16 від 09.07.2018 зазначає, що у зв'язку з тим, що Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" не визначені бюджетні призначення на субвенції з послуг зв'язку Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради не мало правових підстав та джерел для відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремим категоріям громадян. В міському бюджеті на 2017 рік також вищевказані видатки не передбачались, тому немає можливості виділення таких коштів з міського бюджету у зав'язку з відсутністю фінансового ресурсу. Також третя особа просить розглянути справу без участі уповноваженого представника (а.с.142-145).

Позивач у відповіді на відзив за №26-15/451 від 19.06.2018 зауважив про те, що згідно ч.4 ст.20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюється на підставі паритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій. За приписами ч.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги споживачам мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законами України. Вказані норми законів, що закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян кореспондується із обов'язком уповноважених органів відшкодувати надані пільги.

Пунктом 3 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України визначає одним із принципів бюджетної системи принцип самостійності.

Згідно норм п.3 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними. Пунктом 20-4 ст.91 Бюджетного кодексу України прямо передбачено, що випадки щодо відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремим категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів, що виключає можливість органів місцевого самоврядування на власний розсуд вирішувати питання щодо відшкодування чи не відшкодування таких пільг.

Зокрема, ПАТ «Укртелеком» не має доступу до Реєстру пільговиків, підставою для внесення змін в розрахунки за формою « 2-пільга» є отримана своєчасно саме від органів соціального захисту інформація про виявлені розбіжності.

Фактичні витрати позивача щодо надання на пільгових умовах послуг зв'язку громадянам м.Лисичанськ протягом 2017 року складає 69580 грн 38 коп., що підтверджується наданими до суду розрахунками за формою « 2-пільга», в яких деталізована сума витрат по кожному пільговику.

До того ж наданий «Список пільговиків по яким виявлено розбіжності за 2017 рік» не може бути підставою для проведення перерахунку, адже не містить інформації, яка необхідна для корегування даних, зокрема відомостей про дату, з якої особа втратила пільгу. По ряду пільговиків, що зазначаються наразі відповідачем у списку, перерахунки були вже проведені позивачем у минулі періоди. У разі наявності законних підстав для проведення перерахунку витрат щодо наданих у 2017 році послуг на пільгових умовах громадянам м.Лисичанськ, відповідні зміни будуть внесені до розрахунків за формою « 2-пільга» у поточному періоді 2018 року (а.с.102-103, 120- 122).

Також відповідачем подано деталізований список пільговиків, по яким під час розгляду справи виявлено розбіжності за 2017 рік, згідно якого за даними відповідача сальдо заборгованості на кінець розрахункового періоду за даними Управління складає вже 65757 грн 52 коп. (а.с.147-157).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.07.2018 відкладено розгляд справи на 26.07.2018.

В судове засідання 26.07.2018 прибув представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх повністю.

Через канцелярію суду також позивач подав додаткові письмові пояснення за вих.№26-15/525 від 24.07.2018 та розрахунок інфляційних втрат, зроблений із застосуванням індексів інфляції за повний місяць. Зокрема, позивач пояснив, що хоча ним подано уточнений розрахунок інфляційних втрат, позивач не вважає за необхідне збільшувати розмір заявлених позовних вимог; фактичні витрати позивача за надання на пільгових умовах послуг зв'язку громадянам м.Лисичанськ протягом 2017 року склали саме 69 580 грн 38 коп.; протягом 2017 року відповідач безпідставно ухилявся від проведення звіряння розрахунків та звірки пільговиків; отримана інформація про виявлені розбіжності та внесення змін до розрахунків у 2018 році не стосується спірного періоду - з 01.01.2017 по 31.12.2017 та буде врахована позивачем за розрахунки 2018 року.

Відповідач та треті особи не скористалися своїм правом, передбаченим ст.42 Господарського процесуального кодексу України, не забезпели участі повноважних представників у судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За висновком суду, неприбуття представників відповідача та третіх осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, враховуючи належне їх повідомлення та надання письмових пояснень із викладенням правових позицій щодо заявлених позовних вимог. Суд також враховує, що від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду спору не надходило, а ухвалою суду явка представників сторін не визнавалася обов'язковою.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду.

У судовому засіданні 26.07.2018 постановлено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (позивач) є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затв. постановою КМ України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг цієї категорії, визначено, зокрема, у наступних законах :

- у статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- за змістом ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- відповідно до ст.. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ;

- у статті 52 Закону України "Про прокуратуру" законодавець передбачив, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг м. Лисичанськ Луганської області є відповідач у справі - Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради.

Саме з посиланням на вказані вище приписи чинного законодавства, за якими відшкодування витрат, понесених фактично позивачем внаслідок надання населенню м. Лисичанськ Луганської області послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач за рахунок видатків з міського бюджету, позивач звернувся до суду та просить стягнути 69 580 грн 38 коп. вартості послуг зв'язку на пільгових умовах, наданих за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Також до стягнення заявлені 6710 грн 55 коп. інфляційних втрат та 1 726 грн 52 коп. - 3% річних.

На підтвердження наданих послуг позивачем долучено розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг форми №2-пільга за період січень-грудень 2017 року, а також листи позивача про направлення відповідачу відповідних форм для проведення звіряння у разі виявлення розбіжностей (а.с.21-40; 41-59).

У наданому позивачем належному розрахунку інфляційних втрат разом з поясненнями від 24.07.2018, за яким показники інфляції враховані позивачем за повні місяці (з березня 2017 року по квітень 2018 року), ці вимоги складають 6968 грн. 35 коп., що більше ніж заявлено, однак позивач зазначив, що позовні вимоги ним не збільшуються. Зазначене враховується судом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, а також третя особа - Лисичанська міська рада Луганської області, проти позову заперечує з посиланням на те, що Управління не має можливості компенсувати відповідачу заявлені витрати, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" цих видатків не було передбачено, а в міському бюджеті на 2017 рік також вищезазначені видатки не передбачалися, міський бюджет не має можливості виділити відповідні кошти через відсутність фінансового ресурсу.

За заявлений позивачем до стягнення період відповідачем погашення заборгованості по відшкодуванню пільгової вартості послуг зв'язку не здійснювалося.

На момент звернення до суду розмір витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям споживачів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 69 580 грн 38 коп.

Також протягом 2017 року, за результатами отриманих від позивача форм №2-пільга, звірка розрахунків відповідачем не проводилася, форми №3-пільга щодо виявлених розбіжностей не позивачу своєчасно не направлялися.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звертався до відповідача з листом за вих.№26-15/325 від 30.04.2018 (а.с.60), з вимогою про необхідність сплати заборгованості в сумі 69 580 грн 38 коп., яка була залишена без задоволення відповідачем.

Не здійснення відшкодування відповідачем сум понесених позивачем витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян протягом 2017 року стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії за період з 01.01.2017 до 31.12.2017 надано послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Лисичанськ Луганської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширює дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства", на загальну суму 69 580 грн 38 коп. (згідно розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за формою № 2-пільга за вказаний період).

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

З 01.01.2017 змінилось правове регулювання спірного питання та були внесені зміни до статей 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких замість субвенцій з державного бюджету на видатки з надання пільг з послуг зв'язку фінансування пільг здійснюється з місцевих бюджетів.

Так, згідно з п. 20-4 ст. 91 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремих категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів.

Пунктом 2 Порядку визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Судом враховується, що чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Письмові пояснення, надані відповідачем та третьою особою у справі, свідчать, що при складанні міського бюджету на 2017 рік такі видатки на надання пільг не передбачались у зв'язку із відсутністю фінансового ресурсу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, суд наголошує, що вказані вище норми законів, які закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян, є нормами прямої дії, оскільки обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги громадянам кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги. Тому суд не погоджується з доводами відповідача та третьої особи про те, що відсутність у міському бюджеті відповідного фінансування на надання пільг з послуг зв'язку є підставою для відмови в позові та підставою для звільнення від необхідності виконання зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446).

Наразі позивачем долучено до матеріалів справи розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, за формою "2-пільга" за період з січня по грудень 2017 року з доказами їх надіслання відповідачу.

Крім того, поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" щомісячно передавались позивачем відповідачу на адресу електронної пошти відповідача, що також підтверджено документально.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення вимог Бюджетного кодексу України та Порядку протягом 2017 року не здійснював відшкодування позивачу витрат наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, внаслідок чого станом на 01.01.2018 утворилася заборгованість в сумі 69 580 грн 38 коп. Доказів сплати боргу на час прийняття рішення відповідачем не надано (а.с.75).

Дослідивши обставини справи, судом також враховуються пояснення, надані позивачем з нормативним обґрунтуванням щодо відсутності підстав для зменшення заявленої до стягнення заборгованості за понесені фактичні витрати позивачем за 2017 рік, з огляду навиявлені відповідачем розбіжності в розрахунках вже під час розгляду справи.

Зокрема, ПАТ «Укртелеком» не має доступу до Реєстру пільговиків. Підставою для внесення змін в розрахунки за формою « 2-пільга» є отримана від органів соціального захисту інформація про виявлені розбіжності у встановленій формі.

Фактичні витрати позивача на надання на пільгових умовах послуг громадянам м.Лисичанськ за 2017 рік 69580 грн 38 коп., що підтверджується наданими до суду розрахунками за формою « 2-пільга», в яких деталізована сума витрат по кожному пільговику.

Пунктом 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003, передбачено обов'язок уповноваженого органу здійснення звірки інформації, що міститься в реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємства, що надають послуги, уточнювати інформацію про виявлені розбіжності, проводити розрахунки, складати фінансових органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністраціям, виконавчим органам міських рад акти звіряння за спеціальною формою №3-пільга, що безпідставно не було зроблено відповідачем протягом 2017 року.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання п.10 вказаного Положення №117 позивач щомісячно складав розрахунки витрат за формою №2-пільга, направляв їх відповідачу, в листах щомісячно з переданими даними просив перевірити розрахунки з даними реєстру та у разі виявлених розбіжностей за результатами звірки скласти відповідні акти за формою №3-пільга, довести інформацію позивачу.

Однак, як вже зазначалося, відповідна звірка відповідачем щомісячно не проводилася, акти за формою №3-пільга не складалися з приводу виявлених розбіжностей.

Натомість лише під час розгляду спору по суті відповідач послався на виявлені розбіжності у розрахунках, причому первісно вказуючи на наявну суму боргу в розмірі 64761 грн 74 коп. (а.с.112), в подальшому - в розмірі 65757 грн 52 коп. (а.с.147).

З огляду на неточність, зміни в позиції відповідача, та відсутність складених актів звіряння між сторонами за формою №3-пільга за спірний період щодо виявлених розбіжностей, які підлягають складанню в таких випадках згідно п.11 Положення №117, суд не приймає до уваги посилання відповідача на виявлені розбіжності.

Наразі позивач зауважує про не надання відповідачем своєчасно повної інформації щодо виявлених розбіжностей, необхідної для проведення корегування, зокрема відомостей про дати, з якої відповідна особа втратила пільгу, тощо. Натомість по ряду пільговиків, зазначених відповідачем, перерахунки були вже проведені в попередні періоди, та враховані позивачем у розрахунку формування сальдо заборгованості.

Також судом враховується, що в письмових поясненнях позивач зауважив про те, що у разі проведення належної звірки розрахунків між сторонами із наданням вичерпної інформації про пільговиків, періоду дії пільги, тощо, для проведення перерахунку витрат щодо наданих у 2017 році послуг на пільгових умовах громадянам м.Лисичанськ, відповідні зміни будуть внесені позивачем до розрахунків за формою « 2-пільга» у поточному періоді 2018 року для приведення розрахунків у відповідність.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.

Відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення м. Лисичанськ Луганської області, зобов'язаний був здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що відсутність рішень органів місцевого самоврядування не спростовує правомірність заявлених позовних вимог, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках районного бюджету, не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженого державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг.

Частиною 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також обґрунтованими є вимоги про стягнення 6968 грн 35 коп. інфляційних втрат (згідно уточненого розрахунку позивача від 24.07.2018 (за період з березня 2017 року по квітень 2018 року)) та 1726 грн. 52 коп. 3% річних (за період з 23.02.2017 по 17.05.2018), які відповідають ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Однак, оскільки позовні вимоги не збільшувались позивачем в частині інфляційних втрат, суд виходить із первісно заявлених вимог на суму 6710 грн. 55 коп., але керується належним розрахунком на суму, яка більше заявленої (а.с.75).

За таких обставин, позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача невідшкодована заборгованість за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення в сумі 69 580 грн 38 коп., інфляційні втрати в сумі 6 710 грн 55 коп., 3% річних в сумі 1 726 грн 52 коп.

Також згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у зв'язку із задоволенням позову в сумі 1762 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (вул.Малиновського, буд.22А, м.Лисичанськ Луганської області, 93100, ідентифікаційний код 24205528) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", (бул.Т.Шевченка, б.18, м.Київ, ідентифікаційний код 21560766) невідшкодовану заборгованість за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення в сумі 69 580 грн 38 коп., інфляційні втрати в сумі 6 710 грн 55 коп., 3% річних в сумі 1726 грн 52 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1762 грн 00 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 06.08.2018.

Суддя О.В. Драгнєвіч