ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 924/1389/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючий, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корпусенка А.О.

за участю представників: Голови правління Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" Синишина О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2017

(Суддя -Грамчук І.В.)

та на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018

(Головуючий суддя - Василишин А.Р.; судді - Бучинська Г.Б., Олексюк Г.Є.)

за скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроремсервіс"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

за участю головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області

про стягнення 236 975,14 грн, з яких 206 950,01 грн - основна заборгованість, 24 487,57 грн - пеня, 5 063,90 грн - 3% річних, 473,66 грн. - інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

1. Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.12.2013 у справі №924/1389/13 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроремсервіс" (Далі - Стягувач) до Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" (Далі - ПАТ "Полонський гірничий комбінат", боржник) було задоволено частково. Стягнуто з боржника на користь стягувача 206 950,01 грн боргу, 17 707,98 грн 98 пені, 5 063,90 грн річних, 4 594,47 грн витрат по сплаті судового збору. у стягненні 473,66 грн інфляційних втрат та 6 779,59 грн пені відмовлено. На виконання рішення від 18.12.2013 було видано відповідний наказ;

2. ПАТ"Полонський гірничий комбінат" звернувся до господарського суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця органу ДВС, у якій просив суд визнати бездіяльність головного державного виконавця органу ДВС щодо не закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду - неправомірною, зобов'язавши державного виконавця закінчити виконавче провадження у зв'язку з його фактичним виконанням.

3. В обґрунтування даної скарги, ПАТ "Полонський гірничий комбінат" зазначає, що виконавче провадження до цього часу, всупереч фактичного виконання рішення, не закінчено, отже наявність незакінченого виконавчого провадження порушує права та інтереси останнього, оскільки він продовжує перебувати у статусі боржника, що накладає на його статус відповідні обмеження, інформація про це провадження міститься у ЄДР, ПАТ "Полонський гірничий комбінат" змушений виконувати вимоги державного виконавця органу ДВС, як боржник.

3.1. Разом з тим, ПАТ "Полонський гірничий комбінат" також зазначив, що бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження за настання визначених законом обставин, є триваючим порушенням, а тому пропуск строку на оскарження такої бездіяльності в принципі є неможливим.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Ухвалою господарського суду від 26.12.2017 року, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 у справі №924/1389/13, у задоволенні скарги ПАТ "Полонський гірничий комбінат" було відмовлено.

5. Наведені ухвала та постанова мотивовані тим, що: належні та допустимі докази на підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення господарського суду Хмельницької області від 18 грудня 2013 року у справі №924/1389/13, з послідуючим оформленням Стягувачем права власності на фракції 0-5 у кількості 40 191,49 тонн, в отриманих судом матеріалах виконавчого провадження відсутні.

подачу заяви на участь в аукціоні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

6. ПАТ "Полонський гірничий комбінат" звернулось до Суду касаційної інстанції зі скаргою, у якій просить скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 у справі №924/1389/13 та прийняти нове рішення, яким визнати бездіяльність головного державного виконавця органу ДВС щодо не закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду - неправомірною, зобов'язавши державного виконавця закінчити виконавче провадження у зв'язку з його фактичним виконанням.

7. Підставою для скасування скаржник вважає невірне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права:, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

7.1. Скаржник вважає, що виконавче провадження до цього часу, всупереч фактичному виконанню рішення, не закінчено, що порушує права та інтереси останнього, оскільки ПАТ "Полонський гірничий комбінат" перебуває у процедурі банкрутства;

7.2. разом з тим, ПАТ "Полонський гірничий комбінат" посилається на те, що на даний час у одній і тій самій справі № 924/1389/13 стосовно одного предмету оскарження та за участі тих же сторін, існують два судових рішення, які фактично є протилежними, що порушує принципи правової визначеності.

Короткий зміст вимог інших учасників у справі

8. Товариством з обмеженою відповідальністю "Електроремсервіс" подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Полонський гірничий комбінат" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 у справі №924/1389/13.

9.1. Призначено до розгляду касаційну скаргу ПАТ "Полонський гірничий комбінат" на 19 липня 2018 року о 12 год 45 хв. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м.Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

10. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити, виходячи з такого.

11. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

12. Згідно з п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

14. У ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

15. Відповідно до ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

16. Згідно п.1 ч.1 ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення виконавчих дій) визначено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

17. У відповідності до статті 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

18. Відмовляючи в задоволенні скарги боржника про визнання бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Кота А.М. щодо не закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду неправомірною та зобов'язанні державного виконавця закінчити виконавче провадження у зв'язку з його фактичним виконанням, суди попередніх інстанцій відмовили з огляду на безпідставність та необґрунтованість скарги, оскільки встановили, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження фактичного виконання боржником в повному обсязі рішення господарського суду Хмельницької області від 18.12.2013 року в справі №924/1389/13, з послідуючим оформленням Стягувачем права власності на фракції 0-5 у кількості 40 191,49 тонн.

19. Проте, із такими висновками Суд касаційної інстанції погодитись не може, вважає їх передчасними та такими, що прийняті за відсутності надання правового аналізу всім зібраним у справі доказам.

20. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 04.03.2016 року Стягувач звернувся до органу ДВС із заявою про залишення за ПП "Феррі" нереалізованого арештованого майна Боржника в рахунок погашення заборгованості перед Стягувачем в розмірі 234 316, 36 грн.

21. У постанові від 10.03.2016 року, державним виконавцем органу ДВС було вирішено передати Стягувачу в рахунок погашення боргу за наказом господарського суду Хмельницької області від 08.01.2014 року №924/1389/14 нереалізований відсів фракції 0-5 в кількості 40 191,49 т по ціні 5 грн 83 коп. за 1 тонну на загальну суму 234 316, 36 грн.

22. На виконання вищевказаної постанови органу ДВС, державним виконавцем 10.03. 2016 року складено акт передачі майна Стягувачу (відсів фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. на загальну суму 234 316,36 грн.).

23. Як вбачається з матеріалів справи, в ухвалі від 25.09.2017, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 та постановою Верховного Суду від 12.04.2018, за результатами оскарження ПАТ „Полонський гірничий комбінат" дій державної виконавчої служби, у якому скаржник просив суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Кота А.М. в частині прийняття постанови від 10.03.2016, складення акту передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10.03.2016 щодо виконання наказу № 924/1389/13, а також щодо бездіяльності, яка полягала у не зупиненні виконавчого провадження; визнати недійсними постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Кота А.М. від 10.03.2016, акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10.03.2016 на виконання наказу №924/1389/13, суд першої інстанції встановив відповідність дій державного виконавця положенням Закону України "Про виконавче провадження" щодо винесення постанови від 10.03.2016 та акту від 10.03.2016 про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу нереалізованого відсіву фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. за початковою ціною на загальну суму 234 316,36 грн.

24. Також, у тій самій ухвалі, суд першої інстанції, рішення якого підтримано судами апеляційної та касаційної інстанції, дійшов висновків про те, що наказ від 08.01.2014 №924/1389/13 в частині стягнення боргу на користь Стягувача був виконаний.

25. Під час даного розгляду, суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження фактичного виконання боржником в повному обсязі рішення господарського суду Хмельницької області від 18.12.2013 у справі №924/1389/13, з послідуючим оформленням Стягувачем права власності на фракції 0-5 у кількості 40 191,49 тонн.

26. Водночас, під час розгляду справи судами встановлено, що 10.10.2016 місцевим господарським судом порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ „Полонський гірничий комбінат".

27. Відповідно до ч. 15 ст. 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Далі - Закон про банкрутство), з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, зокрема пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому названим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

28. Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

29. Так, із винесенням ухвали про порушення провадження в справі про банкрутство пов'язані певні правові наслідки, зокрема вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

30. Частиною 1 ст. 19 Закону про банкрутство визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

31. Як передбачено приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

32. У відповідності до частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

33. Згідно пункту 1 частини 1 статті 32 Закону Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення виконавчих дій) визначено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) Боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

34. У відповідності до частини 6 статті 62 Закону Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на дату проведення виконавчих дій) передбачено, що у разі, якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

35. Частиною 7 статті 62 Закону Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі, якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

36. Приписами частини 8 статті 62 Закону передбачено, що: у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом; за рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

37. Згідно частини 9 статті 62 вказаного Закону передбачено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

38. В силу дії норм Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час винесення постанови державним виконавцем органу ДВС так і в редакції, чинній станом на момент винесення оскаржуваних судових рішень, закінчення виконавчого провадження серед інших підстав пов'язано із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

39. Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

40. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

41. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

42. Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

43. Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

44. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд.

45. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про справедливість процесу щодо прав та обов'язків цивільного характеру свідчать такі гарантії: 1) дотримання принципів змагальності та рівності сторін, 2) належне представлення доказів перед судом, 3) публічність розгляду справи судом 4) належне мотивування рішення суду, 5) розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

46. Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справі Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014).

47. Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Kraska v. Switzerland" від 19.04.1993.

48. Якщо недоліки існують на стадії розгляду справи найвищою судовою інстанцією, наприклад, якщо неможливо відповісти на висновки, подані до цього органу, має місце порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ruiz-Mateos v. Spain" від 23.06.1993).

49. У даному випадку, предметом оскарження є саме бездіяльність державного виконавця органу ДВС, скаржник просив суд визнати бездіяльність головного державного виконавця органу ДВС щодо не закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду, та посилався на те, що незакінчення виконавчого провадження порушує його право як особи, що перебуває під дією мораторію на задоволення вимог кредиторів у звязку із перебуванням у процедурі банкрутства, отже, у даному випадку, вбачається формальний та поверхневий підхід суддів до вивчення справи, без надання правового аналізу доказам під час здійснення судового розгляду.

50. Враховуючи наведені законодавчі положення Закону України "Про виконавче провадження", Закону про банкрутство та встановлені у даній справі протилежні висновки щодо виконання виконавчого провадження, частково погоджуючись із підставністю доводів касаційної скарги, Суд касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях, не надано правової оцінки встановленим обставинам у попередньо прийнятих судових рішеннях у даній справі щодо дій/бездіяльності державного виконавця, та не досліджено правомірність дій державного виконавця стосовно виконання судового рішення у даній справі, не встановлено чому починаючи з дати винесення постанови від 10.03.2016 та акту від 10.03.2016 про передачу Стягувачу в рахунок погашення боргу нереалізованого відсіву фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. не відбулось фактичного виконання рішення, чи пов'язано це з бездіяльністю державного виконавця, не враховано перебування ПАТ "Полонський гірничий комбінат" у процедурі банкрутства.

51. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

52. Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

53. З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" та скасування ухвали суду першої інстанції від 26.12.2017 та постанови апеляційної інстанції від 14.02.2018, з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області в іншому складі суддів.

54. Під час нового розгляду, належить врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону.

55. У зв'язку з скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 3 10, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 у справі №924/1389/13 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 у справі №924/1389/13 скасувати.

3.Справу №924/1389/13 передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко