РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018Справа № 910/5069/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Яцюка Володимира Михайловича

до Фізичної особи-підприємця Бузюмова Михайла Михайловича

про розірвання договору оренди, стягнення 60 167,08 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 02.03.18;

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулась Фізична особа-підприємець Яцюк Володимир Михайлович (далі - ФОП Яцюк В.М.) з позовом до Фізичної особи-підприємця Бузюмова Михайла Михайловича (далі - ФОП Бузюмова М.М.) про розірвання договору оренди № 28/12/17-01 від 28.12.2017 р., стягнення заборгованості за цим договором та вартості майна у сумі 60 167,08 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди № 28/12/17-01 від 28.12.2017 р. в частині своєчасного внесення орендної плати за користування орендованим майном - кавовим апаратом «La Cimbali» та кавомолкою «Cunil». Також позивач вказує, що орендоване обладнання відсутнє за місцем його експлуатації, а, отже, є втраченим. Такі порушення господарського зобов'язання є істотними, а тому договір оренди підлягає розірванню.

У позові ФОП Яцюк В.М. просить суд:

- розірвати договір оренди № 28/12/17-01 від 28.12.2017 р., укладений між ФОП Яцюком В.М. та ФОП Бузюмовим М.М.;

- стягнути заборгованість по орендній платі у сумі 10 200,00 грн., пеню у сумі 15 606,00 грн. та інфляційні втрати у сумі 361,08 грн.;

- стягнути вартість втраченого обладнання у сумі 34 000,00 грн.

Провадження у справі за вказаним позовом було відкрито ухвалою господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р., розгляд справи вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні із викликом (повідомленням) сторін, сторонам надано строк для реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Відповідач у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома.

Відповідно до ст.ст. 165, 202 ГПК України суд вважає за можливе розглянути спір без участі представника відповідача та без його відзиву за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.12.2017 р. між - ФОП Яцюком В.М. (орендодавець) та ФОП Бузюмовим М.М. (орендар) був укладений договір оренди № 28/12/17-01. Даним договором регулюються правовідносини, пов'язані з передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування обладнання - кавового апарату «La Cimbali» та кавомолки «Cunil» (п. 1.1).

Пунктом 2.2 встановлене місце експлуатації майна за адресою: АДРЕСА_2, у закладі - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Майно, що орендується, повинно бути передане орендодавцем та прийняте орендарем протягом 3 днів з моменту підписання договору сторонами (п. 3.1 договору).

Орендар сплачує плату за оренду шляхом купівлі 10 кг. кави за ціною 340,00 грн. за кілограм до 27 числа кожного місяця авансом на наступний місяць (п. 4.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 р. (п. 10.1).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов зазначеного договору надав відповідачу в оренду кавовий апарат «La Cimbali» та кавомолку «Cunil», загальною вартістю 34 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 28.12.2017 р.

Однак, відповідач, зі свого боку, зобов'язання за договором виконав неналежним чином, орендну плату у сумі 10 200,00 грн. за період з січня по березень 2018 р. не сплатив ні у грошовому вигляді, ні способом, передбаченим у договорі оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

На підставі зазначених приписів закону та з урахуванням встановлених обставин у справі, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості з орендної плати у загальній сумі 10 200,00 грн., яка виникла за період з січня по березень 2018 р., є обгрунтованою, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 15 606,00 грн., нараховану на суму заборгованості з оренди.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 4.3 договору, у разі прострочення терміну оплати оренди або компенсації вартості майна, що орендується, орендар сплачує орендарю пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочки.

Разом з тим, статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 408,37 грн., тобто у меншому розмірі, ніж просить позивач, оскільки позивачем не враховано норму закону стосовно граничного розміру подвійної облікової ставки при нарахуванні пені за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 361,08 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок вказаної суми, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 159,80 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено, оскільки прострочення заборгованості у сумі 10 200,00 грн., на яку здійснюється нарахування інфляції, виникло у відповідача тільки з 28.03.2018 р., тобто з дня порушення зобов'язання у вигляді несплати оренди протягом трьох місяців, у строк, встановлений п. 4.1 договору, а не з 28.01.2018 р., як вважає позивач.

Розглядаючи вимогу ФОП Яцюка В.М. про стягнення з відповідача вартості переданого майна у сумі 34 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, на виконання договору оренди, позивач надав ФОП Бузюмову М.М. в оренду обладнання для приготування кави вартістю 34 000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні вказував, що відповідач за визначеною у договорі адресою для експлуатації орендованого обладнання (АДРЕСА_2) не з'являється, саме обладнання за вказаною адресою - відсутнє, будь-якого зв'язку із відповідачем немає.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що у разі втрати майна орендар компенсує орендодавцю вартість майна, що орендується у розмірі 34 000,00 грн. на рахунок орендодавця до 1 місяця поточного місяця.

Оскільки докази наявності орендованого майна у ФОП Бузюмова М.М. відсутні, а відповідач цієї обставини не спростував, суд вважає, що таке майно відповідачем втрачене, відтак, позовні вимоги про стягнення вартості орендованого майна у сумі 34 000, 00 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про розірвання договору оренди № 28/12/17-01 від 28.12.2017 р., то суд прийшов до висновку, що вони також мають бути задоволені.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У договорі оренди сторони передбачили, що цей договір підлягає розірванню у разі, коли одна зі сторін систематично порушує умови цього договору і взяті на себе зобов'язання (п. 9.1).

Згідно з п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачена можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

При цьому відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

Отже, норми статті 188 ГК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору оренди в частині своєчасної плати за користування орендованим майном за період з січня 2018 р. по березень 2018 р. (протягом 3 місяців), при цьому орендоване майно було орендарем втрачено, що також є суттєвим порушенням умов цього договору, вимога позивача про розірвання договору оренди № 28/12/17-01 від 28.12.2017 р. є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За таких обставин, з урахуванням висновків суду щодо вимог про стягнення пені та інфляційної складової боргу, суд задовольняє позов частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.У стягненні витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн., про що зазначено у позові, суд відмовляє, оскільки позивач не підтвердив фактичне понесення таких витрат належними доказами відповідно до ст. 126 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 202, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця Яцюка Володимира Михайловича до Фізичної особи-підприємця Бузюмова Михайла Михайловича про розірвання договору оренди, стягнення 60 167,08 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бузюмова Михайла Михайловича (68600, АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Яцюка Володимира Михайловича (03127, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) заборгованість з орендної плати в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп., пеню у сумі 408 (чотириста вісім) грн. 37 коп., інфляційні втрати у сумі 159 (сто п'ятдесят дев'ять) грн. 80 коп., вартість орендованого майна у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 073 (три тисячі сімдесят три) грн. 04 коп.,

Розірвати договір оренди № 28/12/17-01 від 28.12.2017 р., укладений між Фізичною особою-підприємцем Яцюком Володимиром Михайловичем (03127, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) та Фізичною особою-підприємцем Бузюмовим Михайлом Михайловичем (68600, АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1).

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 23 липня 2018 року.

Повний текст рішення складений 30 липня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.