ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Справа № 915/225/18

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача (прокурор): Григорян Е.Р., посвідчення № 035062 від 13.08.15;

від відповідача -1: не з'явився.

від відповідача- 2: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2

(54034, м.Миколаїв, вул. Південна, 52) в інтересах держави

До 1-го відповідача: Миколаївської міської ради,

вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54001

До 2-го відповідача: Фізичної особи- підприємця Вергулес Є.Ю.,

АДРЕСА_1, 54058

про: - визнання незаконним та скасування пункту 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.05.2017 №20/29;

- визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі №11446 від

05.10.2017;

- повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівник Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №(15-32)2893вих.18 від 19.03.2018 в якій просить суд:

"1. Визнати незаконним та скасувати пункт 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.05.2017 №20/29, яким передано фізичній особі-підприємцю Вергулесу Євгену Юрійовичу в оренду на 1 рік з дати прийняття рішення (до затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд) земельну ділянку площею 99 кв.м (кадастровий номер НОМЕР_2), зарахувавши її до земель громадського призначення, для обслуговування зупинкового комплексу поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів без оформлення права власності на нерухоме майно.

2. Визнати недійсним на майбутнє укладений 05.10.2017 між Миколаївською міською радою фізичною особою-підприємцем Вергулес Євгеном Юрійовичем договір оренди землі №11446, на підставі якого передано в оренду ФОП Вергулес Є.Ю. земельну ділянку площею 99 кв.м з кадастровим номером НОМЕР_2 поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів у м. Миколаїв.

3. Фізичній особі-підприємцю Вергулес Євгену Юрійовичу повернути територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 99 кв.м. із кадастровим номером НОМЕР_2, вартістю 163 713.33 грн., поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів у м. Миколаїв., шляхом демонтажу зупинкового комплексу.

4. Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову".

Вимоги обґрунтовано тим, що приймаючи оспорюване рішення Миколаївська міськрада діяла всупереч чинного законодавства України, зокрема, ст.19 Конституції України, ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування,ст.ст.124,134 Земельного кодексу України, внаслідок чого фізична особа-підприємець Вергулес Євген Юрійович за спірним договором набув права оренди на земельну ділянку поза конкурсною процедурою. Прокурор зауважує, що за ФОП Вергулес Є.Ю. не зареєстровано право власності на зупинковий комплекс та розміщення зупинкового комплексу - не відноситься до визначених ст. 134 Земельного кодексу України випадків, коли права на земельні ділянки не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Відповідач-1 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідач-2 правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, направлене на адресу останнього поштові відправлення з ухвалами суду від 02.04.2018, 25.04.2018, 30.05.2018, 05.07.2018 та 12.07.2018 повернено до суду у зв'язку з закінченням строку зберігання, проте суд виходить з того, що відповідача повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, так як вищевказану ухвалу суду направлено на адресу, за якою фізична особа - підприємця Вергулес Є.Ю зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов до такого висновку.

Миколаївською міською радою 25.05.2017 прийнято Рішення №20/29, пунктом 2 розділу 1 якого вирішено передати фізичній особі -підприємцю Вергулес Євгену Юрійовичу в оренду на 1 рік з дати прийняття рішення (до затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд) земельну ділянку площею 99 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_2, зарахувавши її до земель громадського призначення, для обслуговування зупинкового комплексу поблизу житлового будинку № 68 по вул. Космонавтів без оформлення права власності на нерухоме майно (а.с.12).

На підставі вищевказаного рішення, 05.10.2017 між Миколаївською міською радою та фізичною особою -підприємцем Вергулес Євгеном Юрійовичем укладено договір оренди землі № 11446 відповідно до якого підприємецю Вергулесу передано в оренду земельну ділянку площею 99 кв.м. для обслуговування зупинкового комплексу з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів без оформлення права власності на нерухоме майно (а.с.19-21).

Згідно п.3.1 Договору № 11446 договір діє протягом 1 (одного) року з дати його укладення (до 05.10.2018).

Згідно наданої інформації від 25.09.2017 №936/22.01.01-13 та від 30.11.2017 №1638/22.01.01-13 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, серед справ переданих управлінням ДАБК у Миколаївській області до ДАБК Миколаївської міської ради, відповідно до отриманих повноважень, декларації або дозволи про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність до експлуатації об'єкта по ТОВ "ІВК-1" відсутня. До управління державного архітектурно - будівельного контролю Миколаївської міської ради станом на 25.09.2017, повідомлення на початок виконання будівельних робіт, або заяви на дозвіл на виконане будівельних робіт не надходили (а.с.30, 32).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, №103264831 від 09.11.2017 за фізичною особою -підприємцем Вергулес Євгеном Юрійовичем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на зупинковий комплекс поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів, не реєструвалося (а.с.22-23).

Вважаючи, що прийняте відповідачем-1 рішення, а також договір оренди не відповідають приписам ч.1 ст.13, ст.19 Конституції України, ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ст.ст. 124, 134-139 ЗК України, прокурор звернувся з позовом про визнання їх незаконним та зобов'язання фізичною особою -підприємцем Вергулес Євгеном Юрійовичем повернути земельну ділянку.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом "України та прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, ч. 1-2 ст. 93 Земельного Кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

В силу положень ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями ч. 1-2 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 Земельного Кодексу України, суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За приписами ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У відповідності до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 3 ст.7 Закону України "Про оренду землі", до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Статтею 134 Земельного Кодексу України визначено, що земельні ділянки державної комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, не підлягають продажу на конкурентних (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У вирішенні спорів щодо переходу права власності на земельну ділянку внаслідок переходу права власності на житлові будинки, будівлі, споруди, що на них розміщені, судам необхідно досліджувати наявність у продавця визначених законом документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідність нерухомого майна, розміщеного на відповідних земельних ділянках, ознакам житлового будинку (будівлі, споруди), здійснення державної реєстрації права власності особи, яка придбала відповідне нерухоме майно, з урахуванням положень статей 331, 376 Цивільного кодексу України, статей 116, 123, 124, 126 Земельного кодексу України.

Об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (положення ст. 177 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

У свою чергу, під спорудою згідно постанови КМУ від 28.10.2004р. №1442 "Про затвердження Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна" розуміється земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо).

Також поняття споруди визначено Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, відповідно до якого споруда - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Правовий аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що зупинковий комплекс, який розташований поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів являється лише тимчасовою спорудою, оскільки встановлений без влаштування фундаменту, може бути переміщений в інше місце та не є об'єктом нерухомого майна. Натомість спорудами в розумінні ст.120 Земельного Кодексу України та ст. 377 Цивільного Кодексу України є будівельні системи, які нерозривно пов'язані з земельною ділянкою та відповідно є об'єктами нерухомого майна.

Отже, тимчасове розміщення на земельній ділянці зупинкового комплексу не відноситься до випадків визначених ч.2 ст.134 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного Кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу прокурора щодо визнання незаконним та скасування пункту 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.05.2017 №20/29, яким передано фізичній особі-підприємцю Вергулесу Євгену Юрійовичу в оренду земельну ділянку площею 99 кв.м (кадастровий номер НОМЕР_2), зарахувавши її до земель громадського призначення, для обслуговування зупинкового комплексу поблизу житлового будинку № 68 по вул. Космонавтів без оформлення права власності на нерухоме майно.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсним на майбутнє укладеного 05.10.2017 між Миколаївською міською радою та фізичною особою-підприємцем Вергулесом Євгеном Юрійовичем договору оренди землі №11446 та зобов'язання відповідача - 2 повернути територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Враховуючи обґрунтованість вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування пункту 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.05.2017 №20/29 про передачу фізичній особі-підприємцю Вергулесу Євгену Юрійовичу земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 площею 99 кв.м, то, відповідно, і договір оренди зазначеної земельної ділянки підлягає визнанню недійсним на майбутнє, оскільки зазначений правочин був укладений з порушенням земельного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Фактично земельна ділянка для обслуговування тимчасово розміщеного кіоску набута відповідачем-2 в користування без дотримання вимог закону, який регулює порядок її надання, що є підставою для повернення вказаної земельної ділянки територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради.

Таким чином, позовна вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі №11446 від 05.10.2017, а відтак задоволення вказаної позовної вимоги тягне за собою задоволення й похідної вимоги.

Щодо звернення з даним позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

При цьому, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, лише якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин прокурором обґрунтовується.

Отже, звертаючись до суду із заявою про захист державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави у суді і є самостійним учасником процесу.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення ради у даних земельних правовідносинах.

Таким чином, у даних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, а рішення відповідача порушує норми діючого земельного законодавства. У зв'язку з тим, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, керівник Миколаївської місцевої прокуратури №2 звертається до суду за захистом державних інтересів і набуває статусу позивача.

Крім того, повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність, безумовно становить суспільний інтерес.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 195, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати пункт 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради (вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54001, ) від 25.05.2017 №20/29, яким передано фізичній особі-підприємцю Вергулесу Євгену Юрійовичу (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в оренду на 1 рік з дати прийняття рішення (до затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд) земельну ділянку площею 99 кв.м (кадастровий номер НОМЕР_2), зарахувавши її до земель громадського призначення, для обслуговування зупинкового комплексу поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів без оформлення права власності на нерухоме майно.

3. Визнати недійсним на майбутнє укладений 05.10.2017 між Миколаївською міською радою (вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54001, ) та фізичною особою-підприємцем Вергулес Євгеном Юрійовичем (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) договір оренди землі №11446, на підставі якого передано в оренду фізичній особі-підприємцю Вергулес Є.Ю. земельну ділянку площею 99 кв.м з кадастровим номером НОМЕР_2 поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів у м. Миколаїв.

4. Зобов'язати фізичну особу-підприємця Вергулес Євгена Юрійовича (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 99 кв.м. із кадастровим номером НОМЕР_2, вартістю 163 713.33 грн., поблизу житлового будинку №68 по вул. Космонавтів у м. Миколаїв., шляхом демонтажу зупинкового комплексу.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця Вергулеса Євгена Юрійовича (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Прокуратури Миколаївської області (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) судовий збір у сумі 3411 грн. (три тисячі чотириста одинадцять) грн. 71 коп.

6. Стягнути з Миколаївської міської ради (через виконавчий комітет Миколаївської міської ради) (вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54001, , відомості про розрахункові рахунки відсутні) на користь Прокуратури Миколаївської області (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) судовий збір у сумі 3411 грн. (три тисячі чотириста одинадцять) грн.. 71 коп.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 31.07.2018.

Суддя С.М.Коваль.