КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. Справа№ 910/5755/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Кошліченко В.С., довіреність № б/н від 01.12.2017;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі № 910/5755/16 (суддя Головіна К.І.) за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до Іноземного підприємства "Інвестиційна компанія "Гарант Капітал", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті", про звернення стягнення на предмет застави.

встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Іноземного підприємства "Інвестиційна компанія "Гарант Капітал" про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №0601/02/S-1 від 01.06.2012 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем - Іноземним підприємством "Інвестиційна компанія "Гарант Капітал" (позичальником), який є правонаступником Підприємства "GBM-Україна", умов кредитного договору № 0601/02 від 01.06.2012 р. в частині своєчасного повернення суми кредиту, а також сплати процентів за його користування, внаслідок чого та в силу договору застави майнових прав № 0601/02/S-1 від 01.06.2012 р., укладеного між банком та Підприємством "GBM-Україна" (правонаступником якого є Іноземне підприємство "Інвестиційна компанія "Гарант Капітал"), у позивача виникло право на звернення стягнення на майнові права за кредитним договором № 0626/01 від 26.07.2007 р.

Так, позивач просить суд в рахунок часткового виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № 0601/02 від 01.06.2012 р. на загальну суму 173 886 690,75 грн., звернути стягнення на предмет застави - майнові права за кредитним договором № 0626/01 від 26.07.2007 р., боржником по якому є товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті", які полягають у праві заставодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів у загальній сумі 138 688 430,34 грн. шляхом переводу на ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" всіх прав та обов'язків кредитора до боржника (ТОВ "Інфініті") за вказаним кредитним договором, а також прав вимоги за договорами, які забезпечують його виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 р. призначено у справі № 910/5755/16 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України (61000, м. Харків, вул. Золочівська, 8А).

На вирішення експертів поставлено наступні питання:

1) Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ІП "Інвестиційна компанія "Гарант Капітал" (щодо погашення основної заборгованості та сплати процентів) перед ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" умовам укладеного між сторонами кредитного договору № 0601/02 від 01.06.2012 р. та розрахунковим документам, в частині видачі та погашення кредиту за вказаним кредитним договором?

2) Чи відповідає метод нарахування банком процентів за кредитним договором № 0601/02 від 01.06.2012 р. вимогам Положення про кредитування ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк"?

3) Яка вартість предмета застави - майнових прав за кредитним договором № 0626/01 від 26.07.2007 р., що є предметом договору застави майнових прав № 0601/02/S-1 від 01.06.2012 р.?

Провадження у справі було зупинено у зв'язку з призначенням судової експертизи.

Дана справа 11.05.2017 р. повернулась до Господарського суду міста Києва з висновком експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової економічної експертизи, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2017 р. провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача подав заяву про призначення у справі додаткової судової економічної експертизи, у зв'язку з тим, що експертне дослідження було проведене без врахування витребувних у ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк", але не наданих ним документів, а тому, на думку відповідача, дослідження було проведено неповно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 р. була призначена додаткова судова економічна експертиза для визначення суми кредитної заборгованості (методу нарахування банком процентів) та вартості предмета застави за договором № 0601/02/S-1 від 01.06.2012 р., проведення якої було доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Проте, 04.12.2017 р. матеріали справи були повернуті до Господарського суду міста Києва з експертної установи з повідомленням про неможливість надання висновку з тих підстав, що відповідач (на якого був покладений відповідний обов'язок) не сплатив вартість проведення експертизи.

Відповідачем повторно подано клопотання про призначення у справі додаткової судової економічної експертизи, у зв'язку з тим, що експертне дослідження було проведене без врахування витребувних у ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" документів, від яких залежить сума заявленого до стягнення боргу, про що також свідчить висновок судової економічної експертизи № 7055 від 21.04.2017 р., проте, конкретний розмір заборгованості не встановлений. Крім того, заявник вказав, що експертом не надана відповідь про вартість заставленого майна, що є необхідною обставиною для правильного вирішення даної справи. Разом із клопотанням про призначення додаткової експертизи, відповідачем була подана заява про поновлення процесуального строку на подання зазначеного клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/5755/16 поновлено Іноземному підприємству "Інвестиційна компанія "Гарант Капітал" процесуальний строк для подачі клопотання про призначення додаткової судової економічної експертизи. Призначено у справі № 910/5755/16 додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.

На вирішення експертів поставлено наступні питання:

1) Чи відповідає метод нарахування банком процентів за кредитним договором № 0601/02 від 01.06.2012 р. вимогам Положення про кредитування ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк"?

2) Яка вартість предмета застави - майнових прав за кредитним договором № 0626/01 від 26.07.2007 р., що є предметом договору застави майнових прав № 0601/02/S-1 від 01.06.2012 р.?

Також, вказаною ухвалою провадження у справі №910/5755/16 зупинено до отримання висновку додаткової судової економічної експертизи.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що оскільки під час проведення первинного експертного дослідження експерту не були надані Облікова політика ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" та документи, що підтверджують вартість предмета застави, а тому не були надані відповіді на поставлені питання, у справі необхідно призначити додаткову експертизу для визначення обґрунтованості нарахування банком процентів за кредитним договором та вартості майнових прав.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та передати справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вирішення, поставлених судом першої інстанції питань, не потребують спеціальних знань.

При цьому, позивач посилається на те, що вартість предмета застави була визначена сторонами в договорі.

Окрім наведеного, апелянт вказує на те, що призначення експертизи вже втретє спричиняє затягування розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Позивач та третя особа правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; ухвала суду про призначення справи до розгляду була надіслана за адресами, офіційного місцезнаходження зазначених осіб.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від позивача та третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення позивача та третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Пунктами 11 та 12 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про призначення експертизи та про зупинення провадження у справі.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга розглядається колегією суддів в частині наявності підстав як для призначення експертизи, так і зупинення провадження у справі у зв'язку з цим.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до пункту 1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (далі - Інструкція), додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об'єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.

Крім того, слід зазначити, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Зазначена позиція викладена в п. 19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення експертизи".

Як вже вказувалось, позивач просить суд в рахунок часткового виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № 0601/02 від 01.06.2012 р. на загальну суму 173 886 690,75 грн., звернути стягнення на предмет застави - майнові права за кредитним договором № 0626/01 від 26.07.2007 р., боржником по якому є товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті", які полягають у праві заставодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів у загальній сумі 138 688 430,34 грн. шляхом переводу на ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" всіх прав та обов'язків кредитора до боржника (ТОВ "Інфініті") за вказаним кредитним договором, а також прав вимоги за договорами, які забезпечують його виконання.

В свою чергу, відповідач заперечує проти визначених позивачем суми заборгованості та вартості заставлених майнових прав та наголошує на необхідності проведення експертизи.

На думку суду першої інстанції для визначення обґрунтованості нарахування банком процентів за кредитним договором та вартості майнових прав необхідні спеціальні знання.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком, оскільки питання щодо обґрунтованості нарахування банком процентів за кредитним договором та вартості майнових прав є правовими та не потребують для вирішення спеціальних знань.

Так, вказані питання стосуються розрахунків, та для їх вирішення не потрібні спеціальні знання.

При цьому, судом не було обґрунтовано неможливості самостійно встановити вказані обставини справи за результатами оцінки наявних у справі доказів.

Поставлення таких питань на вирішення експерта є перекладанням функцій судового органу на експертну установу, що в своє чергу є неприпустимим.

У будь-якому випадку, висновок експерта з правового питання, вирішення якого віднесено до компетенції саме суду (якщо експертиза з такого питання буде проведена), не може бути покладено в основу судового рішення.

Отже, для з'ясування обставин, що мають значення для справи, спеціальні знання у сфері іншій, ніж право не є необхідними.

Стосовно посилань відповідача на те, що не подання позивачем документів унеможливило проведення експертизи та надання відповідей на поставлені ухвалою суду питання, слід зазначити наступне.

Так, підставою не проведення попередньої додаткової судової економічної експертизи, яка була призначена ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 р. стало саме нездійснення відповідачем (на якого був покладений відповідний обов'язок) оплати вартості експертного дослідження.

Про наведену обставину свідчить лист експертної установи від 08.11.2017 №13812 (т.3, а.с.183).

При цьому, у клопотанні Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса про надання додаткових матеріалів (т.3, а.с.179) вказано, що у випадку його незадоволення, зокрема, експертиза буде проведена в обсязі наданих матеріалів.

З огляду на вищевикладене, вказані доводи відповідача відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Крім того, в контексті поновлення строку на подання клопотання про призначення вдруге додаткової експертизи, слід зазначити наступне.

Справа була повернута експертною установою з листом від 08.11.2017 (з підстав не оплати відповідачем за проведення експертизи); ухвалою суду від 06.12.2017 провадження поновлено та призначено розгляд на 18.12.2017.

В судовому засіданні 18.12.2017 своєю ухвалою суд встановив строк для подачі клопотань, тощо, до 22.01.2018. Клопотання відповідачем було подано лише 26.02.2018, отже понад 2,5 місяці після поновлення провадження. Більш того, не виконуючи обов'язок з оплати експертизи, відповідач цілковито розумів, що вона проведена не буде.

У зв'язку з наведеним поважні причини для поновлення строку на подачу такого клопотання насправді відсутні, а ситуація, що склалася як з не оплатою попередньої додаткової експертизи, подачею клопотання про призначення вдруге додаткової експертизи зі значним запізненням, так і безпосередньо призначення втретє експертизи, на думку апеляційного суду, є затягуванням розгляду справи.

Таким чином, підстави для призначення додаткової судової експертизи у даному випадку були відсутні.

Стаття 228 Господарського процесуального кодексу України передбачає такий вид зупинення провадження у справі як факультативний, тобто необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення судової експертизи.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розгляд справи у розумні строки. При цьому, колегією суддів враховується те, що даний позов було подано ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" ще у березні 2016 року.

Враховуючи наведене вище, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про зупинення провадження з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/5755/16 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/5755/16 скасувати.

3. Справу №910/5755/16 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 27.07.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко