ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018р. Справа № 914/950/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кифа", с. Мідяниця, Іршавський район, Закарпатська область

до відповідача: Фізичної особи підприємця Котика Богдана Михайловича, м. Львів

про стягнення 26 000, 00 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Паращич Л. В.- представник;

від відповідача: не з'явився.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кифа" до Фізичної особи-підприємця Котика Богдана Михайловича про стягнення 26 000, 00 грн.

Ухвалою суду від 29.05.2018 було відкрито провадження у справі №914/950/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.06.2018.

Представник позивача в судове засідання 18.06.2018 з'явився, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання 18.06.2018 не з'явився, письмового відзиву, доказів повернення коштів або поставки товару, акта звірки розрахунків з позивачем станом на час звернення з позовом до суду не представив. Ухвалою суду від 18.06.2018 розгляд справи відкладено на 31.07.2018.

Представник позивача у судове засідання 31.07.2018 з'явився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання 31.07.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив. На адресу суду повернулися конверти із ухвалами суду про відкриття провадження у справі та відкладення розгляду справи, направлені відповідачу за адресою: 79014, АДРЕСА_1, яка тотожна адресі вказаній у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію відповідача.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кифа" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Фізичної особи підприємця Котика Богдана Михайловича (надалі - відповідач) про стягнення 26 000, 00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 26.01.2018 позивач (покупець) здійснив оплату за виставленим відповідачем (постачальник) рахунком від 11.01.2018 № 1 на суму 26 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.01.2018 № 154.

Проте, відповідач зобов'язання по поставці товару, а саме пелет із дерева (діам. 10 мм.) в кількості 10 т. не виконав.

27 квітня 2018 року позивачем було надіслано відповідачу претензію щодо повернення передоплати, яка залишилась без реагування відповідача, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Позиція відповідача.

Відповідач письмових пояснень чи заперечень на позов до суду не подав, доказів поставки товару чи сплати заборгованості не представив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши позицію представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи із таких мотивів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з статті 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено можливість вчиняти правочини усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно із статтею 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.01.2018 позивач (покупець) здійснив оплату за пелета із дерерва згідно з виставленим відповідачем (постачальник) рахунком від 11.01.2018 № 1 на суму 26 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.01.2018 № 154, оригінал якого долучений до матеріалів справи.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Однак, відповідач оплачений позивачем товар не поставив.

Приписами ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

27 квітня 2018 року позивачем було надіслано відповідачу претензію щодо повернення попередньої оплати, яка залишилась без його реагування, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідачем позовні вимоги не спростовано, доказів належного виконання зобов'язання щодо поставки товару чи повернення коштів не представлено. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 26 000, 00 грн за непоставлений товар є підставною і підлягає до задоволення.

Судовий збір покладається на відповідача повністю, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись ст.ст. 2,13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Котика Богдана Михайловича (79014, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИФА" (90122, Закарпатська обл., Іршавський район, с. Мідяниця, буд. 226 «А»; ) суму в розмірі 27 762, 62 грн з яких:

- 26 000, 00 грн - основного боргу;

- 1 762, 00 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 06.08.2018.

Суддя Манюк П.Т.