РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.08.2018Справа № 910/7052/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Спичак О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

За позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп»
Простягнення 19 366,41 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» про стягнення 19 366,41 грн неустойки в порушення строків поставки товару.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки № ОД/НХ-17-1582НЮ щодо поставки продукції у передбачені строки.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 14.06.2018 була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02140, м. Київ, вул. Мишуги, буд. 2, офіс 416.

Як вбачається з витягу з сайту ПАТ «Укрпошта», ухвала про відкриття провадження у справі була вручена відповідачу 18.06.2018. Однак, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» не скористалось наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № ОД/НХ-17-1582НЮ (у подальшому - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник передати у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації. що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною. Постачальник передає замовнику товар на умовах, зазначених в договорі.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування товару: комплектуючі до вогнегасників. Виробник товару: ТОВ «Хладар-Техсоюз», м. Запоріжжя, Україна (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Кількість та асортимент товару визначається у Специфікації (Додаток № 1), яка є невід'ємною частиною договору (п. 3.1 договору).

Відповідно до Специфікації до договору (додаток № 1), відповідач зобов'язався поставити позивачу запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,5 кількістю 538 штук вартістю 71 016,00 грн; запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВП-6 кількістю 538 штук вартістю 67 142,40 грн; раструб до вуглекислого вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 з пластиковою різьбою - 344 штуки вартістю 9 907,20 грн.

Всього вартість поставки - 148 065,60 грн.

За умовами п. 5.1 договору, товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки Додаток №2 до Договору).

Згідно графіка поставки (додаток № 2) відповідач зобов'язався поставити позивачу запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,5 кількістю 538 штук вартістю 71 016,00 грн; запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВП-6 кількістю 538 штук вартістю 67 142,40 грн; раструб до вуглекислого вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 з пластиковою різьбою - 344 штуки вартістю 9 907,20 грн в четвертому кварталі 2017 року.

За умовами п. 5.2 договору, в межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом: ; електронною поштою: ; листом за адресою: 02140, м. Київ, вул. Олександра Мяшуги, будинок 2, офіс 416.

Згідно п. 5.3 договору, у разі відсутності письмової заявка замовника в межах конкретного періоду(кварталу) поставки. Постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов'язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду(кварталу), визначеного Графіком поставки.

Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010 (п. 5.6 договору).

Умовами п. 6.4 договору, загальна сума по договору 148 065,60 грн.

Відповідно до п. 7.2 договору, днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 14.12.2017 замовник направив постачальнику письмову заявку за вих. № НХ13/14109 від 14.12.2017 електронною поштою на адресу , згідно якої просив поставити комплектуючи до вогнегасників, а саме: запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,588 - 538 шт., запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВП-6 - 538 шт., раструб до вуглекислотного вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 - 344 шт. на загальну суму 148 065,60 грн.

Відповідно видаткової накладної № 1290 від 22.12.2017 відповідач поставив запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,5 - 538 шт., та раструб до вуглекислотного вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 - 344 шт. на загальну суму 80 923,20 грн.

TOB «ІСТ ЛОУД ГРУП» не здійснено поставку запірно-пускового пристрою для вогнегасника ВП-6 - 538 шт. на суму 67 142, 40 грн з огляду на письмову заявку за вих. №НХ13/14109 від 13.12.2017 року та Специфікацію №1 до договору.

Таким чином, наявна недопоставка товару - запірно-пускового пристрою ВП-6 кількістю 538 шт. на суму 67 142, 40 грн. Станом на момент подачі позову заявка виконана не була.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 11.3 договору поставки, у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої в строк продукції.

У зв'язку з тим, що відповідачем у строки передбачені договором, не було здійснено поставку замовленого товару - запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВП-6 - 538 шт. на суму 67 142, 40 грн, то позивачем у відповідності до умов п. 11.3 договору нараховано 13 428,48 грн штрафу та 5 937,93 грн пені.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 13 428,48 грн штрафу та 5 937,93 грн пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір поставки № ОД/НХ-17-1582НЮ від 11.12.2017, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами п. 5.1 договору, товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки Додаток №2 до Договору).

Згідно графіка поставки (додаток № 2) відповідач зобов'язався поставити позивачу запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,5 кількістю 538 штук вартістю 71 016,00 грн; запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВП-6 кількістю 538 штук вартістю 67 142,40 грн; раструб до вуглекислого вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 з пластиковою різьбою - 344 штуки вартістю 9 907,20 грн в четвертому кварталі 2017 року.

За умовами п. 5.2 договору, в межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом: ; електронною поштою: ; листом за адресою: 02140, м. Київ, вул. Олександра Мяшуги, будинок 2, офіс 416.

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

14.12.2017 замовник направив постачальнику письмову заявку за вих. № НХ13/14109 від 14.12.2017 року електронною поштою на адресу , згідно якої просив поставити комплектуючі до вогнегасників, а саме: запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,588 - 538 шт., запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВП-6 - 538 шт., раструб до вуглекислотного вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 - 344 шт. на загальну суму 148 065,60 грн.

Отже, відповідач з урахуванням умов договору (протягом 10 робочих днів) мав поставити позивачу продукцію до 29.12.2017 включно.

Відповідно до видаткової накладної № 1290 від 22.12.2017 відповідач поставив запірно-пусковий пристрій для вогнегасника ВВК-3,588 - 538 шт. та раструб до вуглекислотного вогнегасника ВВ-2, ВВ-3, ВВ-7 - 344 шт. на загальну суму 80 923,20 грн. Поставка запірно-пускового пристрою для вогнегасника ВП-6 - 538 шт. на суму 67 142, 40 грн відповідачем здійснена не була.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 11.3 договору поставки, у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, Постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої в строк продукції.

Тобто розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю «пеня».

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом України у постанові від 08.02.2017 у справі №910/29752/15.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку з поставки товару не виконано, чим допущено прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі, передбаченому пунктом 11.3 Договору.

При перевірці наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що позивачем було нараховано пеню за період з 24.12.2017 по 03.04.2018.

В той же час, судом встановлено, що відповідач з урахуванням умов договору мав поставити позивачу товар до 29.12.2017 включно.

Отже, лише з 30.12.2017розпочалося прострочення відповідача з поставки товару.

Здійснивши власний розрахунок суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 5 564,51 грн., нарахованої за період з 30.12.2017 по 03.04.2018 за порушення термінів поставки товару, вартість якого становить 67 142,00 грн, у зв'язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем було заявлено до стягнення 13 427,48 грн штрафу за прострочення з поставки товару.

Судом було здійснено перевірку розрахунку штрафу, який за висновком суду є арифметично вірним, у зв'язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають повному задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення штрафні санкції.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» (місцезнаходження: 020140, м. Київ, вул. Олександра Мішуги, 2, офіс 416, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) 5 564,51 грн пені, штраф у розмірі 13 428,48 грн та 1 728,03 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.