ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2018 р. Справа № 922/1420/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс - Транс", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс", м. Харків
про стягнення 169881,11 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Аскарова М.С. (довіреність № 02/18 від 02.02.2018)

відповідача - Ганжук О.А. (довіреність б/н від 02.01.2018)

Закутня Т.І. (директор)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Експресс - Транс", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс", м. Харків (далі за текстом - відповідач):

28544,05 грн. - заборгованості;

4044,96 грн. - пені;

135864,90 грн. - штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати;

1427,20 грн. - штрафу у розмірі 5% від невиконаного зобов'язання.

Позов обґрунтовано з посиланням на неповне та несвоєчасне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору на транспортне обслуговування № 12/12/2013 від 12.12.2013 щодо проведення розрахунків за надані позивачем послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом за заявкою № 5 від 20.12.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2018 зазначену позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.06.2018.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.06.2018 розгляд справи відкладено на 10.07.2018.

В судовому засіданні 10.07.2018 оголошено перерву до 31.07.2018.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 17941 від 21.06.2018) в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог відповідач, зокрема, посилається на те, що оскільки позивач, як перевізник, прострочив виконання своїх зобов'язань за заявкою № 5 від 20.12.2017 на 6 діб, відповідач застосував до нього передбачені договором та цією заявкою штрафні санкції, та звернувся до нього з відповідним листом про зменшення вартості перевезення на розмір штрафних санкцій, однак зазначені вимоги позивачем були безпідставно залишені без задоволення. Крім того, відповідач також зазначає, що позивач в обґрунтування своїх вимог не надав суду доказів направлення на його адресу рахунку-фактури, направлення якого є однією передумовою для здійснення оплати вартості перевезення.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх.. № 19842 від 10.07.2018) в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві та просить суд заявлений позов задовольнити. Зокрема позивач зазначає, що він належним чином та у відповідності до умов укладеного між сторонами договору транспортне обслуговування № 12/12/2013 від 12.12.2013 здійснив організацію перевезення вантажу за заявкою № 5 від 20.12.2017; при цьому, строк доставки вантажу та автомобіль який здійснював перевезення також був попередньо узгоджений з відповідачем, про що свідчить переписка між сторонами щодо здійснення перевезення. Позивач вказує, що з метою оплати здійсненого перевезення він направив на адресу відповідача відповідні документи, в т.ч. рахунок-фактуру, проте, останній свої зобов'язання з оплати виконав лише частково.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь (вх.. № 22029 від 30.07.2018) в якій спростовує доводи позивача, викладені у позові та відповіді на відзив. Зокрема відповідач зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів направлення на його адресу рахунку-фактури на оплату; що відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань за заявкою № 5 від 20.12.2017, оскільки не забезпечив перевезення вантажу в передбачений сторонами строк.

На судове засідання 31.07.2018 прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві просить її задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечують, просять в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 12.12.2013 між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як експедитором (замовником), укладено Договір на транспортне обслуговування № 12/12/2013 (надалі - Договір), відповідно до умов якого перевізник взяв на себе зобов'язання з доставки вантажів експедитора в міжнародному сполученні, відповідно до заявок Експедитора, а експедитор зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно з п. 2.1. договору, експедитор зобов'язався надавати вантажі для перевезення на підставі узгодженого «Замовлення на перевезення», що є невід'ємною частиною цього договору, в якому вказані пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об'єм та вага ватажу, вартість перевезення, додаткові вимоги.

Згідно з п. 8.8. договору, даний договір, зміни та доповнення до нього, «Замовлення на перевезення», інші документи, що оформлюються та підписуються на виконання Договору, отримані від замовника за допомогою факсимільного зв'язку, e-mail мають юридичну силу.

Відповідно до п. п. 3.1.-3.2. ціни на послуги узгоджуються сторонами в «Замовленнях на перевезення» і вказуються рахунках-фактурах перевізника. У випадку, якщо сторонами в «Замовленні на перевезення» визнано вартість перевезення вантажу в іноземній валюті то розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розвантаження.

Пунктами 4.1-4.2. договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі, у національній валюті України, шляхом переведення коштів з поточного банківського рахунку Експедитора на поточний банківський рахунок перевізника, протягом 5-ти (п'яти) днів після отримання рахунка-фактури перевізника, товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою одержувача про отримання вантажу та податкової накладної, якщо інше не зазначено в «Замовленні на перевезення». Днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на поточний банківський рахунок перевізника.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що за не подання автотранспорту в пункт завантаження в узгоджені з Експедитором терміни, Перевізник виплачує штраф у розмірі еквівалент 100 (сто) дол. США по курсу Національного банку України на день виставлення рахунку-фактури - на території України і еквівалент 100 (сто) Євро по курсу Національного банку України на день виставлення рахунку-фактури - на території інших держав, за кожну повну добу простою.

Відповідно до вимог п. 5.5. Договору, у випадку затримки оплати, вказаної у пунктах З.1., 4.1. даного договору, експедитор виплачує перевізнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати та штрафні санкції в розмірі 3% від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. Неустойка у вигляді пені та штрафних санкцій нараховується за весь час існування заборгованості.

Пунктом 5.11. договору також передбачено, що у випадку не оплати Експедитором послуг перевезення більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів з моменту настання такого обов'язку, останній додатково сплачує штраф на користь перевізника у розмірі 5 (п'ять) % від невиконаного зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, в рамках зазначеного договору між сторонами в електронній формі була узгоджена заявка на перевезення № 5 від 20.12.2017 (а.с. 16, 66), відповідно до умов якої відповідач замовив позивачу перевезення вантажу на наступних умовах:

- маршрут: м. Антверпен (Бельгія) - м. Харків;

- дата і час загрузки: 22.12.2017, час роботи складу;

- вантаж: 3 европалети; 2300 кг.;

- строк доставки: 27-28.12.2017;

- тип рухомого складу, водій, номер авто: «Мерс. НОМЕР_1»; ОСОБА_4;

- вартість перевезення: 1300 Євро по курсу НБУ на момент доставки;

- умови оплати: по факту доставки вантажу на протязі 5 днів по копіям документів: рахунок, акт виконаних робіт, заявка договір, CMR з обов'язковим подальшим направленням оригіналів;

- додаткові умови: норматив на погрузну/розгрузку 24/48 годин. Штрафні санкції за невиконання нормативів та строку доставки - 1500 грн. за кожну добу (Україна) та 3000 грн. за кожну добу (Європа).

Однак, як зазначає позивач, після узгодження заявки виявилося, що він фактично не може виконати її умови щодо поставки товару в передбачений строк, в зв'язку з чим відмовився від її виконання, про що він повідомив відповідача по телефону та шляхом направлення відповідних електронних листів. Позивач також вказує, що в зв'язку з тим, що відповідач не втратив інтерес до перевезення вантажу за цією заявкою, проте погодився на його поставки в інший строк, останній звернувся до нього з відповідним зверненням (листи в електронній формі), на підставі якого сторонами було відкореговано раніше узгоджену заяву на перевезення № 5 від 20.12.2017, щодо строків загрузки та доставки вантажу, а також автомобіля який мав здійснити перевезення. На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду відкореговану ним заяву на перевезення № 5 від 20.12.2017 (а.с. 67), згідно з якою сторони узгодили перевезення вантажу на наступних змінених умовах:

- дата і час загрузки: 27-28.12.2017, час роботи складу;

- строк доставки: 01-.03.01.2018;

- тип рухомого складу, водій, номер авто: «Мерс. НОМЕР_2»; ОСОБА_5

Інші раніше узгоджені між сторонами умови зазначеної заявки сторонами залишені без змін.

Відповідач факт узгодження між сторонами відкоригованої заявки заперечує, вказує про відсутність між сторонами будь-яких домовленостей з цього приводу, та зазначає що заява на перевезення № 5 від 20.12.2017 мала бути виконана позивачем на первісних умовах, в т.ч. зі строком доставки вантажу 27-28.12.2017.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, на виконання зазначеної заявки позивачем надано відповідачу послуги перевезення вантажу, про що свідчить відмітка вантажоодержувача на міжнародній товарно-транспортній накладній - CMR № 145847863 від 28.12.2018. Дата доставки вантажу зазначена в CMR - 03.01.2018.

Як зазначає позивач, в той же день в електронній формі ним здійснено направлення на адресу відповідача копій документів на оплату, в т.ч. акту, CMR № 145847863 від 28.12.2018 та рахунку-фактури № 7 від 03.01.2018 на суму 43544,05 грн. (еквівалент 1300 Євро по курсу НБУ на момент доставки).

В подальшому, позивач направив на адресу відповідача оригінали зазначених документів листом від 18.01.2018, про що свідчить залучені до матеріалів справи витяг з журналу вихідної кореспонденції, квитанція від 18.01.2018 відділення поштового зв'язку та витяг з офіційного сайту Укрпошта про відстеження поштового відправлення. Згідно з даним витягом відповідач отримав зазначену кореспонденцію 26.01.2018.

Факт отримання зазначеної кореспонденції відповідачем хоча і спростовується, проте належних доказів існування зазначених обставин останнім суду не надано.

Як свідчать матеріали справи, надані позивачем послуги з перевезення відповідачем були оплачені лише частково, а саме, платіжним дорученням № 246 від 12.03.2018 сплачено 10000 грн., і платіжним дорученням № 305 від 13.04.2018 сплачено 5000 грн.

Решту вартості перевезення в сумі 28544,05 грн. відповідач не сплатив.

В зв'язку з несплатою вартості перевезення позивач звертався до відповідача з відповідними претензіями № 0055 від 06.03.2018 та № 0069 від 02.04.2018, в яких вимагав повної оплати наданих послуг.

Однак, як свідчать матеріали справи, у відповідь відповідач направив на адресу позивача власну претензію № 92 від 15.05.2018 в якій з посиланням на порушення позивачем своїх зобов'язань з завантаження товару на 6 діб (28.12.2017 замість 22.12.2017) та його доставки на 4 доби (03.01.2018 замість 27-28.12.2017) за заявкою № 5 від 20.12.2017, та на передбачену п. 5.4. договору відповідальність позивача за такі порушення у вигляді сплати штрафу, просив останнього застосувати штрафні санкції, зменшити суму фрахту на 24000 грн., та направити на його адресу відповідні відкориговані рахунки на оплату.

У відповідь на зазначену претензію, позивач направив на адресу відповідача лист № 0099 від 07.06.2018 в якій зазначив, що заявку на перевезення № 5 від 20.12.2017 ним виконано належним чином, в повному обсязі та у відповідності до домовленостей, які мали місце між сторонами з приводу її виконання. З урахуванням зазначених обставин позивач повідомив, що він не визнає вказану претензію відповідача.

Обставини щодо несплати відповідачем заборгованості за надані позивачем послуги перевезення за заявкою на перевезення № 5 від 20.12.2017 в сумі 28544,05 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв'язку з простроченням відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості перевезення позивач на підставі відповідних вимог чинного законодавства та п. п. 5.5, 5.11 договору нарахував до стягнення з відповідача 4044,96 грн. пені, 135864,90 грн. штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати з період прострочення з 11.01.2018 по 11.05.2018, та 1427,20 грн. штрафу у розмірі 5% від невиконаного зобов'язання.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 919 ЦК України, перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Статтею 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Пунктами 1-4 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у відповідача заборгованості за надані позивачем послуги з перевезення вантажу за заявкою на перевезення № 5 від 20.12.2017 в сумі 28544,05 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Строк виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати визначено зазначеною заявкою, та є таким, що настав.

Посилання відповідача на те, що він не отримував від позивача рахунку-фактури на оплату суд визнає такими, що позбавленими фактичного та правового обґрунтування. Як вже було зазначено вище, позивач направив на адресу відповідача оригінали зазначених документів листом від 18.01.2018, про що свідчить залучені до матеріалів справи витяг з журналу вихідної кореспонденції, квитанція від 18.01.2018 відділення поштового зв'язку та витяг з офіційного сайту Укрпошта про відстеження поштового відправлення. Згідно з даним витягом відповідач отримав зазначену кореспонденцію 26.01.2018. Факт отримання зазначеної кореспонденції відповідачем хоча і спростовується, проте належних доказів існування зазначених обставин останнім суду не надано. Суд також враховує, що відповідач знаючи про здійснене позивачем перевезення, був зобов'язаний усвідомлювати факт наявності в нього зобов'язань з його оплати. До того ж, в надісланій претензії № 92 від 15.05.2018 відповідач визнав факт здійснення перевезення, проте не визнав виставлену позивачем суму до сплати за таке перевезення. В разі ж неотримання рахунку на оплату, відповідач мав можливість звернутися з цього приводу до позивача та отримати роз'яснення з цього приводу, проте відповідних дій з цього приводу не вчинив.

Доводи відповідача про те, що вартість перевезення має бути зменшена на штрафні санкції, які він застосував до позивача на підставі п. 5.4. договору в зв'язку з простроченням відповідачем своїх зобов'язань з завантаження товару на 6 діб та його доставки на 4 доби суд вважає такими, що не в даному випадку не можуть зумовити зменшення вартості перевезення, оскільки позивач зазначені штрафні санкції в межах даної справи не визнає, тобто правомірність їх нарахування та сума є спірною. При цьому, обставини щодо їх нарахування та стягнення не є предметом розгляду суду в межах даної справи, а відповідач, у випадку наявності відповідних обставин, не позбавлений права на звернення до суду з окремим позовом про їх стягнення з позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної вище заборгованості за надані позивачем послуги з перевезення вантажу за заявкою на перевезення № 5 від 20.12.2017 в сумі 28544,05 грн.

Щодо вимоги позивача стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій суд зазначає наступне:

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання має здійснюватися з урахуванням обмежень щодо їх можливого розміру (не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) та строку нарахування (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано).

Як вже було зазначено вище, відповідно до вимог п. 5.5. Договору, у випадку затримки оплати, вказаної у пунктах З.1., 4.1. даного договору, експедитор виплачує перевізнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати та штрафні санкції в розмірі 3% від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. Неустойка у вигляді пені та штрафних санкцій нараховується за весь час існування заборгованості.

При цьому, пунктом 5.11. договору також передбачено, що у випадку не оплати Експедитором послуг перевезення більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів з моменту настання такого обов'язку, останній додатково сплачує штраф на користь перевізника у розмірі 5 (п'ять) % від невиконаного зобов'язання.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок, саме з посиланням на зазначені умови договору ним нараховано до стягнення з відповідача 4044,96 грн. пені, 135864,90 грн. штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати за період прострочення з 11.01.2018 по 11.05.2018, та 1427,20 грн. штрафу у розмірі 5% від невиконаного зобов'язання.

Однак, системний аналіз п. 5.5. договору свідчить, що штрафна санкція в розмірі 3% від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати за своєю правовою природою є також пенею. Оскільки згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, фактично даним пунктом договору передбачено подвійне нарахування пені за одне й те ж порушення зобов'язання.

Разом з тим, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд зазначає, що передбачене п. 5.5. договору подвійне нарахування пені за одне й те ж порушення зобов'язання суперечить вимогам Конституції України, в зв'язку з чим, не може бути застосоване до спірних правовідносин.

Як наслідок, в даному випадку правомірним суд визнає одноразове нарахування пені в розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов'язання (п. 5.4) та нарахування штрафу у розмірі 5 % від невиконаного зобов'язання (п. 5.11), оскільки відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань з оплати більше ніж на 30 днів.

Разом з тим, розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені суд також констатує безпідставність здійснення нарахування пені з 11.01.2018. Як вже було зазначено вище, заявкою на перевезення № 5 від 20.12.2017 сторонами узгоджено, що оплата перевезення має бути здійснена по факту доставки вантажу на протязі 5 днів по копіям документів: рахунок, акт виконаних робіт, заявка договір, CMR з обов'язковим подальшим направленням оригіналів. Позивач зазначаючи про те, що копії документів він направив на адресу відповідача в електронному вигляді 03.01.2018 не надав суду належних та допустимих доказів існування зазначених обставин. Зазначене свідчить про безпідставність нарахування пені починаючи з 11.01.2018.

При визначенні дати з якої відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань суд виходить з того, що оригінали вищевказаних документів позивач направив на адресу відповідача листом від 18.01.2018, який останній отримав 26.01.2018. За змістом п. 4.1. договору та умов заявки на перевезення № 5 від 20.12.2017 оплата має бути здійснена на протязі 5 банківських днів після отримання документів, тобто в даному випадку до 02.02.2018. Відповідно з 03.02.2018 відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань з оплати послуг перевезення.

Згідно з розрахунком, позивач здійснює нарахування пені до 11.05.2018.

Самостійно здійснивши з урахуванням зазначених обставин відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3221,30 грн. пені за період прострочення з 03.02.2018 по 11.05.2018.

Крім того, оскільки відповідач також прострочив виконання своїх зобов'язань з оплати більше ніж на 30 днів, суд також приходить до висновку про правомірність заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1427,20 грн. штрафу, що становить 5% від суми невиконаного зобов'язання.

В решті позову про стягнення штрафних санкцій слід відмовити в зв'язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 497,89 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Диліжанс» (адреса: 61170, Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 33; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» (адреса: 02660, м. Київ, вул. Червоногвардійська, буд. 5, офіс 4; ):

28544,05 грн. заборгованості;

3221,30 грн. пені;

1427,20 грн. штрафу;

497,89 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.08.2018 р.

Суддя О.І. Байбак