УХВАЛА

02 серпня 2018 року Справа № 913/828/14

Провадження №17/913/828/14

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.,

при секретареві судового засідання Медуниці Р.І.,

розглянувши матеріали скарги Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал від 11.07.2018 №01/1068 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у справі № 913/828/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м. Луганськ,

до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал, м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення 20573924 грн 69 коп.,

Орган виконання рішення Департамент. державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №05 від 01.12.2018;

від відповідача (заявника): ОСОБА_2, довіреність б/н від 21.06.2018; ОСОБА_3, довіреність б/н від 19.07.2018;

від органу виконання рішень: ОСОБА_4, довіреність №3951/20.30-03 від 25.12.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 28.04.2014 у справі №913/828/14 повністю задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал про стягнення 20573924 грн 69 коп., з відповідача на користь позивача стягнуто:

- борг за використану в червні 2013 року лютому 2014 року активну електроенергію у розмірі 18826131,83 грн. - на п/р зі спеціальним режимом використання №60 філія ЛОУ ПАТ Державний Ощадний банк України, МФО 304665, код 31443937, видати наказ;

- борг за перетоки реактивної електроенергії у розмірі 168549,20 грн., 3% річних у сумі 203666,43 грн., пеню у сумі 1375577,23 грн., судовий збір у сумі 71166,93 грн. - на п/р № 4 в ЛОД ПАТ ОСОБА_5 Аваль МФО 380805, код 31443937.

На виконання рішення суду позивачеві 22.05.2014 були надіслані накази Господарського суду Луганської області від 16.05.2014.

17.07.2018 до Господарського суду Луганської області звернувся боржник (відповідач у справі) - ОСОБА_6 комунальне спеціалізоване підприємство по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал із скаргою від 11.07.2018 №01/1068 на дії органу державної виконавчої служби, в якій викладено вимоги:

- визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не законними та такими, що порушують права та законні інтереси працівників Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал;

- зобовязати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про арешт грошових коштів боржника від 25.06.2018 за ВП №43801611 в частині коштів, необхідних для оплати праці працівників, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників підприємства, сплати єдиного внеску та інших обовязкових зборів та платежів, здійснення платежів за постачання хлору.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України 17.07.2018 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та скаргу передано на розгляд судді Фоновій О.С.

Ухвалою Господарського суду Луганської області 17.07.2018 №913/828/14 відновлено втрачене судове провадження у справі №913/828/14; розгляд скарги призначено на 27.07.2018 об 11 год. 00 хв.

20.07.2018 від заявника на адресу суду надійшло клопотання №01/2060 від 18.07.2018 про доручення до матеріалів справи копії журналу реєстрації вхідної кореспонденції Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України 26.07.2018 року здійснено повторний автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та скаргу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою від 26.07.2018 №913/828/14 господарський суд призначив розгляд скарги на 02.08.2018.

27.07.2018 від позивача у справі на адресу суду надійшли пояснення б/н від 27.07.2018 на скаргу, в якій останній зазначає, що відповідач не надав державному виконавцю доказів повного виконання рішення Господарського суду Луганської області від 06.08.2015 у даній справі, і виконавча служба правомірно розпочала примусове виконання рішення та 25.06.2018 винесла постанову про арешт коштів боржника. Позивач стверджує, що банком не було повернуто державному виконавцю оскаржувану постанову, відтак рахунки на які накладено арешт, - не є зі спеціальним режимом використання, або такими, звернення стягнення на які заборонено.

02.08.2018 від органу виконання рішень на електронну пошту суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження, які суд оглянув та долучив до матеріалів скарги.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги за скаргою підтримали. Зазначили, що оскаржувану постанову директор Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал отримав нарочно. Також представники скаржника підтвердили, що рахунок, на який було накладено арешт, не є рахунком зі спеціальним режимом використання.

Представник органу виконання рішення в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив з огляду на те, що оскаржувана постанова банком прийнята до виконання, оскільки він не є рахунком зі спеціальним режимом використання. Крім того, представник ВДВС зазначив, що даний рахунок не є єдиним рахунком, з якого здійснюється нарахування заробітної плати працівникам відповідача.

Представник позивача проти задоволення скарги також заперечив з тих же підстав, що і представник органу виконання рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та заперечення проти неї, дослідивши матеріали справи за скаргою, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Скарга обґрунтована тим, що 25.06.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 було винесено постанову ВП №43801611 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках, в тому числі №00 код фінансової установи 320371 ПАТ «Банк «Український капітал» та інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_6 комунальне спеціалізоване підприємство по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 20 636 164, 94 грн.

Відповідач зазначає, що зазначена постанова винесена з порушенням норм ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рахунки, кошти на яких було арештовано вказаною постановою, використовуються ЛКСП «Лисичанськводоканал» для виплати заробітної плати та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників підприємства, сплат єдиного внеску та інших обовязкових внесків та платежів. Одночасне накладення арешту на кошти, що знаходяться на вказаних рахунках підприємства, є неправомірним, оскільки спричиняє невиплату працівникам ЛКСП «Лисичанськводоканал» заробітної плати, чим порушує їх права, передбачені Конституцією України.

На підтвердження проведення по рахунку №00 операцій з виплати заробітної плати своїм працівникам, відповідачем до матеріалів справи долучені банківські виписки по вказаному рахунку за 25.06.2018 та 27.06.2018, з яких вбачається, що у вказані дні через рахунок №00 зараховувалась, в тому числі і заробітна плата.

Суд, розглянувши скаргу ЛКСП «Лисичанськводоканал» та додані до неї документи, дійшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції на дату виникнення спірних відносин встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За приписами ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

ПАТ «Банк «Український капітал» не було повернуто державному виконавцю постанову про накладення арешту на кошти боржника, що свідчить про те, що вказаний рахунок не є рахунком зі спеціальним режимом використання.

Як встановлено судом, 20.06.2018 між ПАТ Банк Український капітал та ОСОБА_6 комунальним спеціалізованим підприємством по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал укладено договір банківського рахунку №РКО_16743, на умовах якого банк відкрив клієнту поточний рахунок №00.

У договорі банківського рахунку №РКО_16743 від 20.06.2018 відповідач не визначив рахунок №00 як такий, що призначений виключно для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників, тобто як рахунок із спеціальним режимом використання.

З банківських виписок, які додані до матеріалів скарги вбачається, що рахунок №00 використовується відповідачем не тільки для виплати заробітної плати.

Інших доказів того, що рахунок №00, на який накладено арешт, є рахунком зі спеціальним режимом використання, до суду не подано.

Заявником не доведено належними та допустимими доказами того, що рахунок №00 є єдиним рахунком, через який забезпечується виплата заробітної плати працівникам підприємства, сплата обовязкових платежів до Державного бюджету України та арешт зазначеного рахунку спричинить порушення гарантованого Конституцією України прав працівників на своєчасне одержання винагороди за працю.

Таким чином, посилання відповідача на те, що державний виконавець не мав права виносити постанову про арешт коштів, що містяться на рахунку №00, відкритому в ПАТ «Банк «Український капітал», не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він діяв в межах наявних в нього повноважень і в порядку, встановленому законом, а відтак, правові підстави визнавати його дії в цій частині неправомірними відсутні.

Щодо заявленої вимоги про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про арешт коштів боржника від 25.06.2018 за ВП №43801611 в частині коштів, необхідних для оплати праці працівників, здійснення нарахувань та інших обовязкових зборів та платежів, здійснення платежів за постачання хлору, суд зазначає, що з огляду на недоведеність відповідачем неправомірності дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині накладення арешту на грошові кошти ЛКСП «Лисичанськводоканал», що містяться на усіх рахунках боржника, в тому числі №00 в ПАТ «Банк «Український капітал», задоволенню не підлягають і вимоги про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про арешт коштів боржника від 25.06.2018 за ВП №43801611 в частині коштів, необхідних для оплати праці працівників, здійснення нарахувань та інших обовязкових зборів та платежів, здійснення платежів за постачання хлору.

Суд вважає зазначити також, що відповідно до ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав.

Згідно зі штампом поштового відділення на описі вкладення у експрес лист №628 ЛКСП «Лисичанськводоканал» направив скаргу до Господарського суду Луганської області 13.07.2018.

Як зазначає відповідач, постанову про арешт коштів від 25.06.2018 він отримав 03.07.2018. В підтвердження цього факту заявник надав копію журналу реєстрації вхідної кореспонденції Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал, з якого вбачається, що запис про отримання постанов державного виконавця (при цьому дати цих постанов взагалі не зазначено) внесений до цього журналу в іншу дату, з вхідним номером, який не відповідає порядковому номеру.

Як зазначив в судовому засіданні представник скаржника, вказана постанова була отримана директором Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал нарочно.

Як вбачається з матеріалів скарги, на супровідному листі відділу примусового виконання рішень від 25.06.2018 №43801611/16 відсутні будь-які відмітки про час та дату отримання відповідачем оскаржуваної постанови державного виконавця.

З огляду на що у суду відсутня можливість встановити чи дотримані ЛКСП «Лисичанськводоканал» вимоги ст. 341 ГПК України щодо строку звернення зі скаргою до суду.

Враховуючи викладене, у задоволенні скарги Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал від 11.07.2018 №01/1068 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у справі № 913/828/14 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 341, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

1. У задоволенні скарги Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал від 11.07.2018 №01/1068 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення суддею і підлягає оскарженню в порядку та строки, визначенні ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.В. Іванов