ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018м. ДніпроСправа № 904/1886/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 1 171 324 672,25 грн

у присутності представників:

від позивача: представник Масляний О.В., довіреність № 21 від 27.12.2017;

від відповідача: адвокат Бордюг С.Д., довіреність № 11 від 26.01.2018.

СУТЬ СПОРУ:

03.05.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення 402885573,85 грн основного боргу, 2614699,02 грн 3% річних, 27820889,93 грн пені та 120865672,15 грн штрафу, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання умов договору №17-0910-02, укладеного між сторонами 01.11.2017.

Ухвалою від 07.05.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з призначенням підготовчого засідання на 31.05.2018.

16.05.2018 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує факту укладення договору та додаткових угод до договору, підписання договору та додаткових угод повноважним представником підприємства та факт поставки товару, однак в силу постійного блокування рахунків підприємства, фінансових складнощів, обумовлених різноманітними чинниками, такими як невизначеність ситуації на світових ринках сталі, що супроводжується значним зниженням світових цін на готову продукцію, зменшенням попиту на продукцію, що виготовляється, несприятливою кон'юнктурою на ринку збуту продукції, а також іншими чинниками, наразі сплатити кошти за договором у ПАТ "ДМК" не має фінансової можливості. Тому відповідач просить суд врахувати при розгляді справи викладені ним у відзиві обставини.

31.05.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та пені, а саме до стягнення заявляє 3% річних у сумі 4198199,00 грн і пеню в сумі 45767223,02 грн, в іншій частині позовні вимоги залишились незмінними.

Суд дійшов висновку, що заява не суперечить приписам ст. 46 ГПК України, а тому прийнята та буде врахована при вирішенні спору по суті.

В засіданні 31.05.2018 прийнято ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 17.07.2018.

17.07.2018 позивач вдруге подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 833230013,24 грн основного боргу за договором, 7292271,95 грн 3% річних, 80833383,09 грн пені та 249969003,97 грн штрафу.

Заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду та буде врахована при вирішенні спору по суті.

Відповідач у судовому засіданні 17.07.2018 заявив про визнання позовних вимог з урахуванням заяви позивача про їх збільшення.

Ухвалою від 17.07.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - відповідач, покупець) було укладено договір № 17-0910-02 (далі - договір) за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплати коксову продукцію (далі - ресурси), на умовах, передбачених договором та Специфікаціями до нього.

Згідно з п. 3.4 договору, датою поставки вважається дата календарного штемпеля станції вантажовідправника, зазначена в залізничній накладній, якщо інше не визначено базисними умовами поставки.

02.04.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою внесено зміни до договору, дію якої сторони поширили на правовідносини, що виникли між ними з моменту підписання договору.

Відповідно до умов пп. 4.1.1. п. 4.1 договору, в редакції додаткової угоди від 02.04.2018, сторони погодили встановити еквівалент ціни ресурсів в іноземній валюті - доларах США. Еквівалент ціни ресурсів в доларах США вказується в Специфікаціях (або іншому додатку до Договору). У разі відсутності інформації про еквіваленті ціни ресурсів в Специфікації (або іншому додатку до договору) еквівалент ціни ресурсів визначається сторонами шляхом перерахунку (конвертації) ціни ресурсів в гривнях, зазначеної в рахунках (рахунках-фактурах) за офіційним курсом доларів США, який встановлений Національним банком Україна (НБУ) на день поставки ресурсів (курс UАН / USD).

Покупець зобов'язаний сплатити постачальнику еквівалент грошового зобов'язання (боргу) в доларах США, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на рахунок постачальника, зазначений в договорі. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається покупцем за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу (курс UАН / USD). Вартість витрат, зазначених у п. 3.4 цього договору або в Специфікаціях до нього визначається сторонами шляхом перерахунку (конвертації) вартості зазначених витрат у гривнях, зазначеної в рахунках (рахунках-фактурах) за офіційним курсом долара США, який встановлений НБУ на день поставки (курс UАН / USD) (пп. 5.1.1. п. 5.1 договору, в редакції додаткової угоди від 02.04.2018).

Підпунктом 5.1.4. п. 5.1 договору, в редакції додаткової угоди від 02.04.2018, визначено, що поставлені ресурси вважаються повністю оплаченими, якщо сума фактично здійснених покупцем платежів в гривнях за поставлену партію ресурсів, перерахована в еквівалент, виражений в доларах США, за офіційним курсом НБУ гривні по відношенню до долара США встановленим на 0:00 годин дати фактичної оплати цієї партії ресурсів, дорівнює ціні в еквіваленті, вираженому в доларах США, цієї партії ресурсів, розрахованої з урахуванням доплати/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії продукції.

На виконання умов договору позивачем на підставі видаткових накладних та залізничних накладних за період з 03.11.2017 по 31.03.2018 здійснив поставку відповідачу ресурсу (кокс доменний) на загальну суму 410927532,63 грн, однак в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не провів оплату отриманого ресурсу.

Відповідно до п. 7 додаткової угоди від 02.04.2018 до договору відповідач визнав наявність заборгованості (загальну суму боргу) перед позивачем за договором, яка станом на дату підписання додаткової угоди становила еквівалент 15336018,87 доларів США.

Несплата визнаної відповідачем заборгованості перед позивачем і стала підставою звернення останнього до суду за захистом свого порушеного права з цим позовом, предметом якого є стягнення суми основного боргу у сумі 402885573,85 грн, нарахованої на неї пені у сумі 27820889,93 грн, штрафу у сумі 120865672,15 грн та 3% річних у сумі 2614699,02 грн, що у загальній сумі складає 554186834,95 грн.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, у період з квітня 2018 року по червень 2018 року позивач продовжував здійснювати відповідачу поставку ресурсу, загальна сума якої станом на 03.06.2018 склала 429 029 671,69 грн, що у доларовому еквіваленті становить 16 432 647,58 доларів США.

З огляду на що позивач скористався своїм правом, наданим ст. 46 ГПК України, та збільшив свої позовні вимоги, а отже на час розгляду цього спору по суті предмет позову складається з: 833230013,24 грн основного боргу за договором, 7292271,95 грн 3% річних, 80833383,09 грн пені та 249969003,97 грн штрафу.

Відповідач позовні вимоги визнав повністю, пославшись на неможливість виконання зобов'язань через незадовільний фінансовий стан підприємства.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір по справі є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч. 1 ст. 712 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом (ст. 266 ГК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Тобто, сторони договору мають право фактично зафіксувати ціну договору (зобов'язання) в доларах США або в будь-якій іншій іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, зважаючи на викладене, якщо в договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, і передбачено, що сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором, що й стало підставою для звернення позивача з позовом за захистом свого права, стягненню підлягає грошова сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день заявлення відповідної вимоги.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.06.2017 у справі № 910/2013/16.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Як свідчать матеріали справи та не оспорено відповідачем, останній не виконав умови договору щодо оплати отриманого ресурсу, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, в результаті чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 833230013,24 грн, яка і підлягає до стягнення.

Приписами ст.ст. 216 - 218 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 7.2 договору, в редакції додаткової угоди від 02.04.2018, сторони дійшли згоди про те, що у разі порушення покупцем строків оплати продукції та/або строків відшкодування витрат по оплаті залізничного тарифу, передбачених умовами даного договору або Специфікацією до договору, покупець зобов'язаний оплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за весь період існування заборгованості. Сторони дійшли згоди, що розрахунок пені проводиться за такою формулою: пеня за кожний день = (еквівалент суми боргу в доларах США х 2 х ставка НБУ% х кількість днів прострочення х курс долара США встановлений НБУ на день прострочення) / 365 днів / 100%. У разі, якщо прострочення платежу перевищує один календарний день, то пеня, може бути розрахована за наступною формулою: Пеня за період = (еквівалент суми боргу в доларах США х 2 х ставка НБУ% х кількість днів прострочення х середній курс долара США за період прострочення)/365 днів / 100%, де середній курс долара США - це сума всіх значень курсу долара США , встановленого НБУ за кожен день періоду прострочення, поділена на кількість днів прострочки.

Разом з тим, у редакції цього пункту договору сторони також передбачили, що за відмову від приймання та / або оплати продукції за цим договором, не відшкодування витрат по оплаті залізничного тарифу покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості такої продукції (суми залізничного тарифу), при цьому постачальник має право вважати відмовою від приймання продукції не оплату покупцем продукції в установлений строк за підписаною сторонами Специфікації (іншого додатка до договору) та/або термін передбачений цим договором. Штраф визначається (розраховується) за формулою: "Загальна сума боргу (еквівалент в доларах США)" розділити на "100%" і помножити на "30%". Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом доларів США, встановленим НБУ на день здійснення платежу.

Таким чином, згідно діючого законодавства та п. 7.2 договору в редакції додаткової угоди від 02.04.2018 позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період з 04.12.2017 по 16.07.2018 у сумі 80833383,09 грн та штраф у сумі 249969003,97 грн (по офіційному курсу 26,228045 грн за 1 долар США, який встановлений НБУ на 26.04.2018).

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 04.12.2017 по 16.07.2018 у сумі 7292271,95 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд встановив їх відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства, а отже останні підлягають до стягнення повністю у заявлених позивачем сумах.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо своєчасної оплати отриманого ресурсу, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 616700,00 грн покладаються на відповідача як на сторону, з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б; ідентифікаційний код 05393043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" (03038, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4; ідентифікаційний код 41583742) основний борг у сумі 833230013,24 грн, 3% річних в сумі 7292271,95 грн, пені у сумі 80833383,09 грн, штраф у сумі 249969003,97 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 616700,00 грн, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 07.08.2018.

Суддя В.Д. Воронько