ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018р. Справа №914/904/18

місто Львів

За позовом: приватного підприємства "МКПП Горгачі", адреса: 25014, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Ярослава Мудрого, 170;
до відповідача:фермерського господарства "Кільгана Івана Степановича", адреса: 81467, Львівська область, Самбірський район, село Велика Білина;
предмет позову: стягнення 92'076,27 грн.
СуддяОСОБА_1
Секретар судового засіданняОСОБА_2
Представники:
позивача:не з'явився,
відповідача:ОСОБА_3 довіреність від 15.12.2017.
Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов приватного підприємства "МКПП Горгачі" до фермерського господарства "Кільгана Івана Степановича" про стягнення 92'076,27 грн. Ухвалою від 21.05.2018 позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Зважаючи на усунення позивачем виявлених недоліків, ухвалою суду від 05.06.2018 порушено провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.07.2018. Розгляд справи було відкладено на 01.08.2018.

Відповідачем подано відзив на позов, який 04.07.2018 було надіслано на адресу позивача. Ухвала суду від 11.07.2018 про виклик позивача в судове засідання містила інформацію про подання відзиву на позов. В судове засідання 01.08.2018 позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, відповіді на відзив не подано.

Таким чином, оскільки відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи, передбачені статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, оскільки судом забезпечено рівні можливості сторонам для релізації права на захист, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в судовому засіданні 01.08.2018.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов Договору поставки №53 від 27.03.2017 не виконав свого обовязку з повної поставки оплаченого товару. Внаслідок цього позивач вимагає повернення переплати в розмірі 78'857,86 грн. Крім того, за неналежне виконання грошових зобовязань відповідачу нараховано 2'793,51 грн. 3% річних, 10'424,90 грн. інфляційних втрат.

Заперечення відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві (а.с. 68-69). Зокрема, Договором поставки №53 від 27.03.2017 не визначено строку поставки товару, а тому відповідно до положення статті 530 Цивільного кодексу України обов'язок відповідача з поставки товару мав би виникнути в семиденний строк від дня пред'явлення позивачем вимоги. Надіслану позивачем претензію відповідач не отримав, що свідчить про неповідомлення відповідача про пред'явлення вимоги позивача. Окрім того, неправомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Обставини справи.

Сторони у справі 27.03.2017 уклали Договір поставки сої №53 (надалі Договір) (а.с. 12-13). За умовами пункту 1.1 цього договору постачальник (відповідач у справі) зобовязується передати у власність покупця (позивач у справі) сою, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його у кількості та строки, визначені умовами цього договору. Відповідно до специфікації №1 від 27.03.2017 (а.с. 14) кількість товару, що повинен бути поставлений, становить 120 т вартістю 768'096,00 грн.

На виконання своїх зобовязань позивач здійснив передоплату вартості товару у сумі 768'096,00 грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями: №632 від 29.03.2017 на суму 768'000,00 грн. (а.с. 21); №633 від 29.03.2017 на суму 96,00 грн. (а.с. 21).

Відповідач кореспондуючий обовязок з поставки товару виконав частково, в розмірі 689'238,14 грн. масою 107,68 т, що підтверджується долученими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними (а.с. 18-20) та видатковими накладними: №7 від 29.03.2017 на загальну суму 247'838,98 грн. масою 38,72 т (а.с. 17); №11 від 31.03.2017 на загальну суму 228'380,54 грн. масою 35,68 т (а.с. 15); №12 від 31.03.2017 на загальну суму 213'018,62 грн. масою 33,28 т (а.с. 16).

Позивач надіслав відповідачу претензію №249 від 14.03.2018 з вимогою погасити наявну заборгованість у розмірі 78'857,86 грн. та пеню (а.с. 25), що підтверджується долученим до матеріалів справи фіскальним чеком з описом вкладення (а.с. 25). Як убачається з інформації, розміщеної на веб-сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта", поштове відправлення (ідентифікатор 918) було повернуте за зворотньою адресою у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Позивач надіслав відповідачу 12.04.2018 акт звірки взаємних розрахунків, що підтверджується долученими до матеріалів справи описом вкладення у поштове відправлення (а.с. 23) та фіскальним чеком (а.с. 24). Як убачається з інформації, розміщеної на веб-сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта", поштове відправлення (ідентифікатор 624) було повернуте за зворотньою адресою у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідачем не представлено суду доказів ні поставки товару в повному обсязі, ні доказів повернення залишку передплати, не надано суду інших доказів, які б мали значення для правильного вирішення спору.

При ухваленні рішення суд виходив з такого.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до пункту 3.3 Договору покупець зобов'язується сплатити вартість товару, визначену в пункті 1.2 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Пункт 1.2 Договору містить положення, відповідно до якого кількість товару, його асортимент та вартість визначається специфікацією(-ями), що є невід'ємною частиною Договору.

Як установлено судом, сторони погодили поставку 120 тон сої вартістю 768'096,00 грн., які позивач перерахував на рахунок відповідача. Кореспондуючий обов'язок з поставки товару відповідач виконав не в повному обсязі.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами Договору, суд акцентує увагу на тому, що його умови не містять чітких строків виконання зобов'язань: ані строків поставки, ані строків оплати. З матеріалів справи убачається, що повну оплату в сумі 768'096,00 грн. було здійснено в день першої поставки 29.03.2017. Відповідачем же поставлено сою впродовж 29.03.2017-31.03.2017 на загальну суму 689'238,14 грн. Отже, між сторонами склалися відносини поставки, за яких позивачем здійснено попередню оплату товару.

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Окрім того, частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як уже зазначалося, Договір не містить строків поставки товару. З огляду на це суд керується частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з роз'ясненням Пленуму Вищого господарського суду України, викладеними у пункті 1.7 постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства за порушення грошових зобов'язань" днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Як установлено судом, після часткової поставки товару відповідачем, позивач скеровував відповідачу претензію та акт звірки взаємних розрахунків окремими поштовими відправленнями. Однак, жодного з відправлень відповідач не отримав. Таким чином, неотримання відповідачем поштової кореспонденції носить систематичний характер, що є питанням організації роботи фермерського господарства та його внутрішньої діяльності. До такого висновку суд дійшов з огляду і на неотримання відповідачем матеріалів позовної заяви (ідентифікатор поштового відправлення 117), заяви про усунення недоліків позовної заяви (ідентифікатор поштового відправлення 779), ухвали про відкриття провадження у справі від 05.06.2018.

Зважаючи на зазначене, суд констатує, що позивач пред'являв відповідачу вимогу про поставку товару шляхом надіслання претензії. Як вбачається з інформації, розміщеної на веб-сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта", 19.04.2018 претензію було повернуто за зворотною адресою у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання поштової кореспонденції. Матеріали справи не містять доказів того, що адреса відповідача змінилася у порівнянні з тою, що зазначена в Договорі. Рівно ж відповідач не повідомляв позивача про зміну своєї адреси. Таким чином, у відповідності до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, датою пред'явлення вимоги суд вважає 19.04.2018, а датою початку прострочення виконання грошового зобов'язання 27.04.2018. До цього моменту у відповідача не існувало обов'язку з повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4.1. Договору цей договір діє до 31.12.2017. В межах дії Договору ні позивач, ні відповідач не вчиняли дій стосовно визначення долі поставки решти 12,32 т сої вартістю 78'857,86 грн.

Таким чином, позивач реалізував надане йому частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України право на повернення суми попередньої оплати, а тому позовні вимоги про стягнення 78'857,86 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Застосовуючи статтю 625 Цивільного кодексу України, суд враховує правову позицію ОСОБА_4 Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №14-16цс18. Так, грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Оскільки у відповідача виник обов'язок з виплати грошових коштів, то таке зобов'язання є грошовим, а за його порушення передбачено санкції, визначені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Суд здійснив перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних, з огляду на неправильне визначення позивачем строків існування грошового зобов'язання.

Розрахунок 3% процентів річних

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
78857.8627.04.2018 - 07.05.2018113 %71.30
Таким чином, до стягнення підлягає 71,30 грн. 3% річних.

Щодо інфляційних втрат, то згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Пленум Вищого господарського суду у своїй постанові №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначає, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Із змісту листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при цьому, якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів. Однак в межах заявлених позивачем періодів, нарахування інфляційних втрат можливе з 27.04.2018 по 07.05.2018. Таким чином, в аналізованому періоді набирається менше 15 днів, що не дає підстав нарахувати інфляційні втрати. Тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд зробив висновок про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 1'510,03 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 13, 73, 74, 81, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фермерського господарства "Кільгана Івана Степановича" (адреса: 81467, Львівська область, Самбірський район, село Велика Білина; ідентифікаційний код 22378934) на користь приватного підприємства "МКПП Горгачі" (адреса: 25014, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Ярослава Мудрого, 170; ідентифікаційний код 35189849) 78'857 (сімдесят вісім тисяч вісімсот п'ятдесят сім) грн. 86 коп. основного боргу, 71 (сімдесят одна) грн. 30 коп. три проценти річних, 1'510 (одна тисяча п'ятсот десять) грн. 03 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.08.2018.

Суддя Рим Т.Я.