РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2018Справа № 910/6472/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"

про стягнення 84 267,10 грн.

за участю представників:

позивача: Петрушевська О.В., Старицька Ю.Ю., Пограничний О.А.

відповідача: Панов Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" про стягнення 84 267, 10 грн., у тому числі: 60 877, 20 грн. - основного боргу, 8 091, 40 грн. - пені, 12 716, 64 грн. - інфляційні втрати та 2 581, 86 грн. - 3 % річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не сплатив вартість централізованого теплопостачання приміщення магазину "Noblesse", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 2 у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6472/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 19.06.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 05.06.2018 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи № 910/6472/18 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

В обґрунтування поданого клопотання проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач зазначив про те, що під час розгляду справи потрібно з`ясувати заперечення проти позовних вимог, визначити обставини справи, які підлягають встановленню та зібрати відповідні докази.

Враховуючи, що відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставами для розгляду справи № 910/6472/18 в порядку загального позовного провадження, тобто доказів щодо обґрунтованості своїх заперечень, суд не вбачав підстав для задоволення поданої заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням наведеного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" про розгляд справи № 910/6472/18 за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 18.062018 представник відповідача подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 10.07.2018 представник відповідача подав письмові пояснення, в яких проти позову заперечував, зазначивши про відсутність договірних відносин з позивачем та енергопостачальною організацією та відсутністю надання комунальних послуг.

У судовому засіданні 10.07.2018 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Для надання можливості позивачу ознайомитися з поданими відповідачем документами, у судовому засіданні з 10.07.2018 до 30.07.2018 оголошувалась перерва.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.07.2018 представник відповідача подав письмові пояснення, в яких проти позову заперечував.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 27.07.2018 представник позивача подав письмові пояснення, в яких позов підтримав та просив суд його задовольнити.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У судовому засіданні 30.07.2018 представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.07.2018 та письмовому відзиві проти позову заперечував.

У судовому засіданні 30.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Для належного виконання функцій посередника між виробниками комунальних послуг (постачальними організаціями) та безпосередніми споживачами, акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" (позивач) 01.10.2008 укладено договір № 1532601 на постачання теплової енергії у гарячій воді за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2).

Відповідно до пункту 2.2.1 договору № 1532601 від 01.10.2008 енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Позивач, в свою чергу відповідно до пунктів 2.3.1-2.3.2 договору № 1532601 від 01.10.2008 зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Договір № 1532601 від 01.10.2008 на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, товариство з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" (відповідач) є власником приміщення в будинку № 2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2) приміщення магазину "Noblesse", який розташований на першому поверсі з фасаду будинку та знаходиться в єдиній опалювальній системі будинку.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що несплата відповідачем вартості отриманих комунальних послуг порушує права позивача, як балансоутримувача приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2).

Таким чином, враховуючи, що відповідача приєднано до мережі, як субабонента, та відповідно надано послуги з централізованого постачання у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2), які відповідач фактично споживав, позивачем нараховано та заявлено до стягнення вартість спожитої теплової енергії за період з 01.11.2016 по 01.04.2017 та за період з 01.11.2017 по 01.04.2018 в загальному розмірі 60 877, 20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, позивач, 03.11.2017 звернувся до відповідача з вимогою № 76 від 03.11.2017 по сплату заборгованості, яка залишилася останнім без відповіді та задоволення.

Відповідач у письмовому відзиві заперечував проти існування заборгованості, зазначивши про відсутність договірних відносин з позивачем та енергопостачальною організацією та відсутністю надання комунальних послуг.

В підтвердження відсутності теплопостачання в приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2) відповідач посилається на акти № 01-11/120 від 10.11.2010, № 1-07/110 від 03.09.2010 складені представниками акціонерної компанії «Київенерго».

Проаналізувавши надані акти, судом встановлено, що зі змісту акту № 01-11/120 від 10.11.2010 складеного СВП «Енергозбут» ПАТ «Київенерго», при обстеженні працівниками зазначеного товариства виявлено самовільне втручання в систему теплопостачання житлового відомчого будинку (систему опалення), демонтовано радіатори опалення без перерахунку теплового навантаження системи опалення житлового відомчого будинку. Проектно-технічна документація системи теплопостачання (на відключення нежитлового приміщення) не надана.

В той же час відповідач зазначає, що нарахування кількості та вартості послуг з централізованого опалення у будинку 2 по вул. В.Васильківській проводиться згідно з показниками приладу обліку відповідно до встановлених тарифів.

Проте відповідачем не надано та матеріали справи не містять окремого проекту підключення до інших мереж теплопостачання ніж загальнобудинкових мереж позивача, акти прихованих робіт на відключення від загальнобудинкової системи теплопостачання, договору з теплопостачальною організацією.

Суд звертає увагу на те, що наявний в матеріалах справи акт № 01-09/100 від 03.09.2010, складений акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» відображає факт відключення системи опалення у зв'язку з закінченням опалювального сезону.

Крім того, дослідивши зміст наявного в матеріалах справи акту № 1-07/110 від 03.09.2010, складеного СВП «Енергозбут» ПАТ «Київенерго», вбачається, що система опалення була відключена у зв'язку з закінченням опалювального сезону.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження відомості, викладені відповідачем у письмових поясненнях з приводу відсутності теплопостачання у приміщенні магазину "Noblesse", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 2.

Надані відповідачем у судовому засіданні робочі проекти «Зміни розташування ІТП житлового будинку з вбудованими нежилими приміщеннями по вул. Червоноармійська, 2» ніяким чином не підтверджують відсутність централізованого теплопостачання приміщення магазину "Noblesse", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 2 не приймаються судом до уваги як належний доказ від'єднання приміщення магазину від системи теплопостачання, оскільки ніяким чином не підтверджують зменшення теплового навантаження в приміщення магазину "Noblesse", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 2.

Тобто, відповідачем належним чином в розумінні статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту зменшення теплового навантаження в приміщення магазину "Noblesse» та відсутності системи опалення за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2).

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Частина перша статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Предметом регулювання Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (стаття 2 Закону).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У розумінні статті 1 згаданого закону особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, що вона фактично користується чи має намір користуватися цими послугами. Тому обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами.

Згідно зазначеного Закону відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до вимог статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно частини першої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Пунктом 1 частини першої статті 20 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до пункту 20 яких плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відповідно до статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання комунальних послуг у зв'язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 3-184гс14 від 25.11.2014, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 у справі № 916/3566/13.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від обов'язку своєчасно та у повному обсязі оплатити їх, зокрема, у разі якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин, зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання у приміщенні, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2), виникає на підставі закону.

Оскільки факт отримання відповідачем теплової енергії підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати наданих послуг суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача 60 877, 20 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 8 091, 40 грн. - пені, 12 716, 64 грн. - інфляційні втрати та 2 581, 86 грн. - 3 % річних за період з 01.11.2016 по 01.04.2018.

Враховуючи, що строки оплати за надані послуги не встановлені та з урахуванням дня пред'явлення вимоги, правомірним буде нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період з 15.11.2017 по березень 2018 року.

Враховуючи наведене, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, тому до стягнення підлягає 3 358 грн. 37 коп. - інфляційні втрати, 695 грн. 50 коп. - 3 % річних.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 8 091, 40 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань. Стаття 547 Цивільного кодексу України встановлює вимоги до форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань та визначає, що правочин вчинений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Таким чином, нарахування пені позивачем, за відсутністю відповідної угоди між сторонами не має правового підґрунтя, у зв'язку з чим, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення пені.

Позивач просить стягнути з відповідача 13 200,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.05.2018 вирішення питання стягнення заборгованості з відповідача було доручено позивачем Адвокату Медіна Ларисі Павлівні. Позивачем 22.05.2018 за надання правничої допомоги здійснено платіж у розмірі 2 400, 00 грн.

Таким чином, суд встановлює, що у даному випадку сума витрат на професійну правничу допомогу може бути віднесена до складу судових витрат у розумінні статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, оскільки стягнення суми в рахунок майбутньої оплати у вигляді судових витрат, чинним законодавством не передбачено, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 849, 29 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" до товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" про стягнення 84 267,10 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 13/15, ідентифікаційний код 32385845) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" (04053, м. Київ, вул. В. Васильківська, будинок 2, ідентифікаційний код 32597613) 60 877 (шістдесят тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 20 коп. - основного боргу, 3 358 (три тисячі триста п'ятдесят вісім) грн. 37 коп. - інфляційні втрати, 695 (шістсот дев'яносто п'ять) грн. 50 коп. - 3 % річних, 1 357 (одна тисяча триста п'ятдесят сім) грн. 69 коп. - судового збору та 1 849 (одна тисяча вісімсот сорок дев'ять) грн. 29 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.08.2018.

Суддя Кирилюк Т.Ю.