РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року Справа № 906/1080/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2018 року у справі № 906/1080/17 (суддя Тимошенко О.М.), повний текст рішення складено 20.03.2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 1049,48 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Якимчук О.М., за довіреністю,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТзОВ "Житомиргаз збут" 1049,48 грн. заборгованості, з яких: 960,74 грн. - пеня, 88,74 грн. - 3% річних, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач, в порушення п. 6.1. договору № 16-120-РО не здійснив оплату за спожитий природній газ у встановлені строки.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.03.2018 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, а саме: ст.ст. 3, 526, 530, 612, 625, 627, 629 ЦК України та норм процесуального права, а саме: ст.ст. 7, 73, 86, 238 ГПК України, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

На адресу апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній вважає її необґрунтованою та безпідставною. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Разом з цим, 18.05.2018 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із тим, що ТзОВ "Житомиргаз збут" було перераховано на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5049,48 грн., в тому числі: 960,74 грн. пені, 88,74 грн. 3% річних, 1600 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2400 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Вказане клопотання не приймається судом апеляційної інстанції, враховуючи те, що апеляційний господарський суд переглядає рішення суду першої інстанції станом на момент його винесення.

Разом з тим, статтею 264 ГПК України передбачено підстави закриття апеляційного провадження в суді апеляційної інстанції. При цьому, із приписів зазначеної норми ГПК України не вбачається можливості закриття апеляційного провадження у зв'язку із відсутністю предмета спору, на що посилається відповідач у клопотанні про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечила, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання позивач був належним чином повідомлений судом.

Враховуючи положення ст. 273 ГПК України щодо строку розгляду скарги в апеляційній інстанції, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників провадження про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України.

У судовому засіданні 27.07.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2015 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 16-120-РО, згідно п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Згідно п. 1.2 договору газ, що продається, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам. Відповідно до п. 3.2 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу зі спеціальними обов'язками становить 2214,10 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2656,92 грн. за 1000 куб.м. Згідно пункту 6.1 договору оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. У п. 6.2 договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Додатковими угодами № 1 від 31.03.2016 року та № 2 від 30.04.2016 року сторонами вносилися зміни до вищенаведеного договору щодо ціни, кількості, строків, порядку та умов передачі газу, порядку та умов проведення розрахунків, строку дії договору тощо.

Зокрема, згідно п. 3.3 договору не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець у свою чергу не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі не підписання продавцем акту приймання-передачі газу, продавець письмово повідомляє покупця про причини не підписання акта. У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку покупця вважаються односторонньою відмовою покупця від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому покупець не має право заперечувати проти не поставки продавцем природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період.

Пункт 6.1 договору викладено в наступній редакції: "Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу".

Також додатковими угодами сторони змінили строк дії договору, а саме встановили його до 30.09.2016 року.

Судами встановлено, а з матеріалів справи вбачається, що позивачем у період з січня 2016 року по вересень 2016 року було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 926597,08 грн. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу.

Однак, позивач звертаючись до суду першої інстанції вказав, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого природного газу виконано не було, розрахунки за поставлений природний газ здійснено не вчасно, відтак, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просило стягнути з відповідача 960,74 грн. пені, 88,74 грн. 3% річних.

В силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем за отриманий газ, з порушенням строку, встановлено п. 6.1 договору, позивач нарахував пеню, на підставі п. 7.2 договору, та 3% річних, на підставі ст. 625 ЦК України.

В силу приписів ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, оплата поставленого природного газу відбувалась за рахунок власних коштів відповідача.

Судами встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 16-120-РО від 30.12.2015 року позивачем було передано відповідачу у період з січня 2016 по вересень 2016 року природний газ для подальшої реалізації кінцевими споживачами на загальну суму 926597,08 грн. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 року на суму 315687,26 грн., від 29.02.2016 року на суму 234244,69 грн., від 31.03.2016 року на суму 188277,32 грн., від 30.04.2016 року на суму 59573,46 грн., від 31.05.2016 року на суму 23144,59 грн., від 30.06.2016 року на суму 27537,10 грн., від 31.07.2016 року на суму 19963,80 грн., від 31.08.2016 року на суму 18894,64 грн., від 30.09.2016 року на суму 39274,22 грн.

Відповідачем сплачено позивачу вартість отриманого природного газу в сумі 926597,08 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками та самим позивачем, проте, вартість сплачена з порушенням встановлених договором строків оплати, на підставі чого позивачем і було нараховано відповідачу пеню та 3 % річних.

Як зазначалось вище, за умовами п. 6.2. укладеного між сторонами договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", затверджено Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ, якого дотримувалися сторони у справі.

За приписами ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Виходячи з вищевикладених норм, Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Разом з тим, відсутність можливості відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ також підтверджується постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.09.2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 року у справі № 826/14424/15, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.01.2016 року.

З огляду на викладене, у несвоєчасному проведенні оплати за поставлений природний газ відсутня вина відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач був позбавлений можливості самостійно впливати на строк оплати вартості природного газу, визначений п. 6.1. договору, приймаючи до уваги, що розрахунки за спожитий природний газ проводилися у порядку та на умовах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 року, п.п. 6.1, 6.2. договору, підстави для застосування штрафних санкцій за прострочення оплати вказаних сум у вигляді пені та нарахування 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, відсутні, а отже у позовних вимогах про стягнення з ТзОВ "Житомиргаз збут" 1049,48 грн. заборгованості, з яких: 960,74 грн. - пеня, 88,74 грн. - 3% річних підставно відмовлено.

З огляду на встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги як такі, що спростовуються вищенаведеним.

Відтак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2018 року у справі № 906/1080/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст.287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи № 906/1080/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 27.07.2018 року.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.