ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018р. Справа №914/906/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д. за участю секретаря судового засідання Думин В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Військового прокурора Західного регіону України, м. Львів в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Львівський державний завод Лорта, м. Львів

про стягнення 7 677 825,28 грн.

В судове засідання зявились:

Від прокурора: Гарбарук В.А. службове посвідчення №045810;

Від позивача: ОСОБА_1 - представник;

Від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Суть спору та обставини справи: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України до Державного підприємства Львівський державний завод Лорта про стягнення 7 677 825,28 грн., з яких: 2 505 638,95 грн. сума попередньої оплати робіт, 3 406 115,58 грн. пеня за порушення термінів виготовлення продукції, 1 310 044,45 грн. штраф за прострочення терміну виконання робіт понад 30 днів та 456 026,29 грн. пеня за порушення термінів надання звітних документів використання попередньої оплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 10.12.2014 р. укладено Державний контракт на виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оболонь-А» за державним оборонним замовленням №247/2/14-1, відповідно до умов якого відповідач, як виконавець за контрактом, зобовязується у визначені цим контрактом терміни виконати дослідно-конструкторську роботу (повністю завершену, етапи, підетапи) та передати позивачу, як замовнику, науково-технічну продукцію, отриману за результатами виконання вказаних робіт, а позивач, як замовник має прийняти встановленим порядком виконані роботи та оплатити їх. Повний обсяг робіт, який підлягає виконанню, викладений у «Календарному плані виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оболонь-А» (додаток №1 до Контракту). Сторонами укладено Додаткові угоди від 25.06.2015 року № 3, від 09.03.2016 р. № 6, від 11.11.2016 р. № 7, від 19.12.2016 р. № 8 та від 03.10.2017 р. № 10 до державного контракту від 10.12.2014 №247/2/14-1, якими внесено зміни до додатку №1 «Календарного плану виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оболонь-А». На виконання умов Контракту Міністерством оборони України здійснено попередню оплату робіт за другою частиною підетапу 4.3. в розмірі 2 505 638,95 грн. Сторони, з врахуванням змін відповідно до додаткових угод, визначили, що кінцевий термін виконання робіт за другою частиною підетапу 4.3. 30 травня 2017 року. Однак відповідач у визначені терміни роботи по другій частині підетапу 4.3. не виконав, що стало підставою нарахування пені та штрафу відповідно до п.7.2. Контракту за прострочення терміну виконання робіт та пені за порушення термінів надання звітних документів використання попередньої оплати, які прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 2 505 638,95 грн. попередньої оплати.

Ухвалою суду від 22.05.2018 р. відкрито провадження у справі №914/906/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.06.2018 р.

Відповідачем 14.06.2018 р. подано відзив на позовну заяву (вх.№21891/18 від 14.06.2018 р.), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що авансовий платіж в розмірі 2 505 638,95 грн. повернутий позивачу, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.05.2018 р. №1007 та від 30.05.2018 р. №1008 на загальну суму 2 505 638,95 грн., копії яких долучені до відзиву. Свої заперечення також обґрунтовує тим, що за умовами Державного контракту від 10.12.2014 р. №247/2/14-1 відповідач задіяв Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» як співвиконавця робіт, про що 24.12.2014 р. уклав з останнім Договір № 834 на виконання складової частини дослідно-конструкторської роботи «Оболонь-А» СЧ «Оболонь КПСВ». Однак Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» до цього часу зобовязання за вказаним Договором від 24.12.2014 р. № 834 не виконало, що й унеможливило виконання відповідачем робіт по другій частині підетапу 4.3. Відповідач стверджує, що у нього виникли форс-мажорні обставини, підтвердженням чого є експертний висновок про зміну істотних обставин термінів виконання зобовязань за контрактом, виданий Львівською торгово-промисловою палатою 19.06.2017 р. №19-08-5/704, який був направлений позивачу листом від 26.06.2017 р. за вих..№562-1563. Таким чином, відповідач вважає, що невиконання у встановлені строки робіт по другій частині підетапу 4.3. є наслідком виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Контракту та виникли незалежно від волі Сторін. Зазначає, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є довідка, яка видається відповідною торгово-промисловою палатою. Стверджує, що належним чином повідомив позивача про неможливість виконання зобовязання у встановлений строк. Отже, на думку відповідача, його вина в порушенні термінів виконання робіт по другій частині підетапу 4.3. відсутня. Тому, враховуючи пункти 7.4, 7.5., 7.6. Державного контракту від 10.12.2014 р. №247/2/14-1 та положення статті 614 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України, відповідач не може нести відповідальність та немає підстав для нарахування штрафних санкцій.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області відповідачем подано клопотання про звільнення від відповідальності (вх.№21913/18 від 14.06.2018 р.), в якому просить звільнити Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» від відповідальності за невиконання зобовязання за Державним контрактом від 10.12.2014 р. №247/2/14-1. Клопотання обґрунтовує тим, що ДП «ЛДЗ «Лорта» перебуває у скрутному матеріальному становищі, підприємство виконує кілька державних оборонних замовлень, в тому числі Міністерства оборони України. Також зазначає, що обсяг кредиторської заборгованості відповідача становить 2744305,1 грн. Тому стягнення великих штрафних санкцій позбавить можливості виконувати роботи за іншими оборонними замовленнями та спричинить фінансову неспроможність підприємства.

Підготовче засідання 19.06.2018 р. було відкладено на 02.07.2018 р.

Прокурором 27.06.2018 р. подано відповідь на відзив (вх.№24063 від 27.06.2018 р.), в якому, заперечуючи твердження відповідача про невиконання робіт внаслідок обставин непереборної сили, посилається на положення статті 617 Цивільного кодексу України. Зокрема зазначає, що висновки Львівської торгово-промислової палати від 19.06.2017 року №19-08-5/704 про зміну істотних обставин термінів виконання зобовязань за контрактом та Черкаської торгово-промислової палати №В-445 від 07.06.2017 року не є належним доказом, оскільки відповідач надіслав позивачу повідомлення про зміну обставин з порушенням умов п.7.5. Контракту (повідомлення про обставини непереборної сили надсилаються не пізніше ніж протягом 5 днів з моменту їх виникнення). Стверджує, що висновки торгово-промислової палати могли би слугувати підставою для внесення змін до договору, календарн6ого плану в частині коригування термінів виконання робіт, але аж ніяк підставою для звільнення від відповідальності. Проте жодного рішення щодо зміни термінів виконання робіт по другій частині підетапу 4.3. позивачем не приймалося та відповідні зміни не вносилися сторонами до Державного контракту від 10.12.2014 р. Також зазначив, що відповідач вправі звернутися з позовом до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» про застосування штрафних санкцій за невиконання робіт, передбачених Договором від 24.12.2014 р. №834.

В підготовчому засіданні 02.07.2018 року оголошено перерву до 10.07.2018 р.

Позивачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області подано відповідь на відзив (вх.№24716/18 від 04.07.2018 р.), в якому зазначив, що відповідно до умов контракту відповідальним за результати робіт співвиконавців залишається відповідач. Також звернув увагу на те, що висновки торгово-промислової палати могли би слугувати підставою для внесення змін до договору, календарн6ого плану в частині коригування термінів виконання робіт, але аж ніяк підставою для звільнення від відповідальності. Посилаючись на положення статей 263, 617 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України, зазначає, що непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, що відповідачем, належними та допустимими доказами не доведено та відповідно не може бути підставою для звільнення від відповідальності.

На адресу суду 06.07.2018 р. надійшли заперечення відповідача (вх.№25141/18 від 06.07.2018 р.), в яких щодо тверджень позивача про неналежність таких доказів як висновки торгово-промислових палат, зазначає, що документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обовязковими для застосування на всій території України (ч.2ст.11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Стверджує, що посилання позивача на те, що відповідач несе відповідальність за співвиконавців контракту суперечить чинному законодавству України, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Зазначає, що відповідач намагається добросовісно врегулювати спір і не виключає того, що сторони дійдуть згоди стосовно строку виконання зобовязання. Щодо вимоги про повернення авансового платежу наголошує, що така є безпідставною, оскільки такий платіж вже повернутий позивачу відповідачем.

Відповідачем 06.07.2018 р. подано клопотання про врегулювання спору за участю судді (вх.№1813/18 від 06.07.2018 р.), в якому просить зупинити провадження у справі №914/906/18 та провести процедуру врегулювання спору за участю судді.

В звязку з неявкою в судове засідання 10.07.2018 р. прокурора та представника позивача, підготовче засідання відкладено до 19.07.2018 р.

В судовому засіданні 19.07.2018 р., заслухавши представників сторін, враховуючи заперечення прокурора та позивача щодо поданого відповідачем клопотання про врегулювання спору за участю судді, суд відмовив в задоволенні даного клопотання, що викладено в ухвалі суду від 19.07.2018 р.

Ухвалою від 19.07.2018 р. суд закрив підготовче провадження у даній справі та перейшов до розгляду справи по суті в даному судовому засіданні. В судовому засіданні 19.07.2018 року оголошено перерву до 26.07.2018 р.

На задоволення клопотання відповідача розгляд справи відкладено на 01.08.2018 р.

В судове засідання 01.08.2018р. зявилися представники прокуратури, позивача та відповідача.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та матеріалах справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та матеріалах справи.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і обєктивно оцінивши докази, встановив наступне:

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між Міністерством оборони України (Замовник) та Державним підприємством «Львівський державний завод «Лорта» (Виконавець) 10.12.2014 року укладено Державний контракт на виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оболонь-А» за державним оборонним замовленням №247/2/14-1 (далі - Контракт).

Відповідно до умов п.1.1 Контракту виконавець зобовязується за тактико-технічним завданням (далі - ТТЗ) замовника та в межах державного оборонного замовлення виконати з дотриманням законодавства дослідно-конструкторську роботу (далі - ДКР), шифр «Оболонь-А», та передати замовнику науково-технічну продукцію (далі - НТП) отриману за результатами виконання ДКР (етапів, під етапів ДКР),вчинити інші дії передбачені цим Контрактом згідно з рішенням Замовника, а Замовник прийняти встановленим порядком виконані роботи (повністю завершену ДКР, етапи, підетапи) та НТП і оплатити їх. Повний обсяг робіт, який підлягає виконанню викладений у «календарному плані виконання ДКР, шифр «оболонь-А» (додаток №1 до Контракту).

Пунктом 4.1. Контракту передбачено, що строки виконання ДКР (етапів, під етапів ДКР) визначається Сторонами у «Календарному плані». В п.4.2. Контракту сторони обумовили, що строк виконання ДКР (етапів, під етапів ДКР) може змінюватися за домовленістю сторін. У тому числі у залежності від фактичного обсягу фінансування. Зміна строків виконання ДКР оформлюється шляхом внесення відповідних змін до Контракту.

Датою виконання зобовязань Виконавця щодо виконання ДКР (етапів, під етапів ДКР) вважається дата затвердження Замовником «Акту приймання» (п.4.3. Контракту).

Відповідно до п.11.1. Контракту, даний Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 року. Строк дії контракту може бути продовжений Сторонами.

В пункті 11.3. Контракту визначено, що зміни до Контракту можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Контракту. Додаткові угоди до Контракту укладаються у письмовій формі та підписуються сторонами і є його невідємними частинами (п.11.4. Контракту).

Між позивачем та відповідачем укладено Додаткові угоди від 25.06.2015 року № 3, від 09.03.2016 р. № 6, від 11.11.2016 р. № 7, від 19.12.2016 р. № 8 та від 03.10.2017 р. № 10 до державного контракту від 10.12.2014 №247/2/14-1, якими внесено зміни до пунктів Контракту щодо вартості робіт, порядку та умов проведення розрахунків, та викладено додаток №1 «Календарний план виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оболонь-А» у новій редакції. Отже, вказаними додатковими угодами №3, №№6-8, №10 до Контракту протягом 2015-2017 сторонами конкретизовано умови виконання зобов'язань, обсяги фінансування замовника, календарні плани виконання тощо.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, відповідно до Календарного плану в редакції згідно Додаткової угоди від 11.11.2016 року № 7 до Контракту, підетап 4.3. поділено на дві частини та визначено кінцевий термін виконання робіт за другою частиною підетапу 4.3. 30 травня 2017 року.

Крім того, додатковою угодою №10 від 03.10.2017 р. встановлено остаточний строк дії Контракту до 31.12.2018 р.

Відповідно до умов Контракту розрахунки за продукцію можуть здійснюватись шляхом попередньої оплати Міністерством оборони України.

Протоколом погодження орієнтовної ціни етапу 4, який є додатком до Додаткової угоди № 7, орієнтовну ціну другої частини підетапу 4.3. визначено 18 714 920,78 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Контракту позивачем здійснено попередню оплату робіт за другою частиною підетапу 4.3. на суму 2 505 638,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №403/2/185 від 21.12.2016 р. (копія міститься в матеріалах справи).

Підпунктом 15 п. 5.4. Контракту визначено, що Виконавець зобовязаний у разі ненадання звітності за використання авансу повернути кошти, на які не надано звітність.

Сторонами суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем звіту про використання 2 505 638,95 грн. попередньої оплати робіт за другою частиною підетапу 4.3.

Крім того, роботи другої частини підетапу 4.3. відповідачем у встановлений строк не завершені, в звязку з чим прокурор звернувся до суду в інтересах Міністерства оборони України з вимогою повернути суму попередньої оплати робіт за другою частиною підетапу 4.3. в розмірі 2 505 638,95 грн.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі (22.05.2018 р.) авансовий платіж в розмірі 2 505 638,95 грн. повернутий відповідачем позивачу, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.05.2018 р. №1007 та від 30.05.2018 р. №1008 на загальну суму 2 505 638,95 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт повернення відповідачем попередньої оплати робіт за другою частиною підетапу 4.3. в розмірі 2 505 638,95 грн., провадження у справі в цій частині підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.7.1. Контракту Сторони у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за Контрактом несуть відповідальність відповідно до закону та цього Контракту.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України , мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України , засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.2. Контракту за порушення встановлених Контрактом термінів виконання ДКР (етапів, під етапів ДКР), Виконавець сплачує пеню у розмірі 0,1 % від ціни поточного етапу (підетапу) за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % ціни етапу (підетапу); за порушення встановленого згідно з Контрактом терміну здачі ЖКР (етапів, під етапів ДКР), як звіту за виконані роботи, на суму отриманої попередньої оплати (авансу) Виконавець сплачує пеню у розмірі 0,1 % від суми отриманої попередньої оплати (авансу) за кожний день прострочення, на яку не надані звітні документи.

Зазначені штрафні санкції не підпадають під визначення таких видів неустойки як пеня та штраф, а є окремим договірним видом штрафної санкції, порядок обчислення якого в договорі встановлено у відсотках від вартості товару за кожен день прострочення, але на відміну від пені за прострочення виконання грошових зобов'язань, ця санкція застосовується за прострочення виконання негрошового зобов'язання, що, як зазначено вище, не суперечить чинному законодавству.

На підставі вищевказаних норм законодавства та положень Контракту прокурор правомірно, в межах шестимісячного терміну, здійснив нарахування пені за прострочення виконання робіт другої частини підетапу 4.3. в розмірі 3 406 115,58 грн., пені за порушення термінів надання звітних документів використання попередньої оплати в розмірі 456 026,29 грн., а також нарахував штраф у розмірі семи відсотків ціни частини другої підетапу 4.3. за прострочення терміну виконання робіт понад 30 днів, що становить 1 310 044,45 грн.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначає, що за умовами Державного контракту від 10.12.2014 р. №247/2/14-1 відповідач задіяв Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» як співвиконавця робіт, про що 24.12.2014 р. уклав з останнім Договір № 834 на виконання складової частини дослідно-конструкторської роботи «Оболонь-А» СЧ «Оболонь КПСВ». Однак Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» до цього часу зобовязання за вказаним Договором від 24.12.2014 р. № 834 не виконало, що й унеможливило виконання відповідачем робіт по другій частині підетапу 4.3. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином у спірних правовідносинах має місце конструкція генерального підряду, за якою замовник Міністерство оборони України доручив виконання відповідачеві як генеральному підряднику за Державним контрактом від 10.12.2014 року № 247/2/14-1 дослідно-конструкторські роботи, шифр «Оболонь-А» за державним оборонним замовленням, а відповідач на виконання зазначеного Контракту уклав з Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» окремий договір № 834 на виконання складової частини дослідно-конструкторської роботи «Оболонь-А» СЧ «Оболонь КПСВ».

При цьому відповідач залишився відповідальною особою перед позивачем за виконання всіх робіт за Контрактом, в тому числі за порушення субпідрядником своїх обовязків щодо виконання спірних робіт.

Крім того, відповідно до п.3.1. Контракту у редакції Додаткової угоди № 6 від 09.03.2016 року відповідальним за результати робіт співвиконавців залишається Виконавець.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України,особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З наведених норм вбачається, що обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності його вини у простроченні виконання зобов'язання за Контрактом як підстави звільнення його від відповідальності, а саме невиконання його контрагентом своїх зобов'язань щодо виконання робіт по розробленню складової частини ДКР «Оболонь-КСПВ», не вважаються такими, що звільняють відповідача від цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності перед позивачем за невиконання спірних робіт за Контрактом.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, стверджує, що у нього виникли форс-мажорні обставини, підтвердженням чого є експертний висновок про зміну істотних обставин термінів виконання зобовязань за контрактом, виданий Львівською торгово-промисловою палатою 19.06.2017 р. №19-08-5/704, який був направлений позивачу листом від 26.06.2017 р. за вих.№562-1563. Таким чином, відповідач вважає, що невиконання у встановлені строки робіт по другій частині підетапу 4.3. є наслідком виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Контракту та виникли незалежно від волі Сторін. Зазначає, що належним чином повідомив позивача про неможливість виконання зобовязання у встановлений строк. Отже, на думку відповідача, його вина в порушенні термінів виконання робіт по другій частині підетапу 4.3. відсутня.

Суд звертає увагу на те, що статтею 14 Закону України «Про торгово-промислові палати України» закріплено повноваження Торгово-промислові палати України засвідчувати форс-мажорні обставини в країні.

Відповідно до статті 14-1 зазначеного закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності.

Отже, з огляду на викладені положення законодавства, посилання відповідача на висновки Львівської торгово-промислової палати від 19.06.2017 р. №19-08-5/704 та Черкаської торгово-промислової палати від 07.06.2017 р. №45-В не може вважатись свідченням про настання форс-мажорних обставин для відповідача, адже, Торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме сертифікатами.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не скористався своїм правом щодо внесення змін до умов Контракту в частині перенесення кінцевих строків виконання робіт другої частини підетапу 4.3. (сторонами суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази протилежного). Процедура внесення змін до договору, яка визначена статтею 188 Господарського кодексу України, відповідачем не дотримана. Пропозиція змінити договір із викладенням проекту договору в новій зміненій редакції у встановленому порядку відповідачем позивачу не направлялась і такі докази у справі відсутні.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3406115,58 грн. пені за порушення терміну виконання робіт, 1310044,45 грн. штрафу за порушення терміну виконання робіт та 456026,29 грн. пені за порушення термінів надання звітних документів використання попередньої оплати підлягають до задоволення, а в частині позовних вимог про повернення попередньої оплати робіт з другу частину підетапу 4.3. провадження слід закрити в звязку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України, оскільки спір був доведений до суду з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 20, 73-76, 79, 123, 129, 231-233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (79040, м. Львів, вул. Патона, 1, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) 3406115,58 грн. пені, 1310044,45 грн. штрафу та 456026,29 грн. пені.

3. Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (79040, м. Львів, вул. Патона, 1, ) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ) 115167,38 грн. судового збору.

4. В частині позовних вимог про стягнення 2505638,95 грн. попередньої оплати закрити провадження у справі.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

7. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 03.08.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.