ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Черкаси справа № 925/250/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НГ Трейдінг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» про стягнення 10909642 грн. 95 коп.,

ВСТАНОВИВ

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НГ Трейдінг» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року, 10655657 грн. 28 грн. основного боргу, 278862 грн. 61 коп. інфляційних втрат, 86211 грн. 75 коп. 3% річних, 877867 грн. 03 коп. пені, 157158 грн. 64 коп. 7% штрафу, що разом становить 12055757 грн. 31 коп. та відшкодування понесених судових витрат.

Позов мотивований тим, що відповідач в порушення умов договору своєчасно та в повному обсязі не оплатив поставлений йому позивачем, на підставі договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року, природний газ у листопаді-грудні 2017 року.

Ухвалою суду від 26.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/250/18, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, зобовязано позивача надати усі документи в обґрунтування позовних вимог та оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні, а відповідача - письмовий відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову у разі їх наявності. Копії ухвали суду від 26.03.2018 направлені сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними позивачем у позовній заяві, їм вручені, що підтверджується повідомленнями відділень поштового звязку про вручення, які приєднані до матеріалів справи (а. с. 67, 78).

Позивач в особі свого представника подав до суду 08.05.2018 року заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 13104, а.с. 79-80), 18.05.2018 року відповідь на відзив (вх. № 14116/18, а. с. 97-99), 21.06.2018 року відповідь на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог із заявою про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 17625/18, а.с. 117-118), за змістом яких, внаслідок збільшення періоду прострочення заборгованості та часткового погашення боргу відповідачем остаточно просив суд стягнути з відповідача на свою користь 7853522 грн. 57 коп. основного боргу, 516012 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 132496 грн. 35 коп. 3% річних, 1402425 грн. 77 коп. пені, 157158 грн. 64 коп. 7% штрафу, що разом становить 10061615 грн. 95 коп., відшкодувати понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 192956,27 грн., заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення.

Відповідач в особі свого представника подав 13.04.2018 року письмовий відзив на позов (вх. № 10317/18, а.с. 68-69), 24.05.2018 року відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 14807, а.с. 107), у яких визнав наявність і розмір основного боргу за газ, проте заперечував проти позову повністю з мотивів відсутності його вини у виникненні спірної заборгованості внаслідок порушення своїх зобовязань перед ним його контрагентами, наявності заборгованості державних органів і органів місцевого самоврядування перед ним з відшкодування коштів субсидій, пільг і різниці між встановленим розміром тарифу та його фактичними витратами на виробництво теплової енергії та надані послуги з централізованого опалення. Крім того, відповідач зазначив, що у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, просив суд при прийнятті рішення, у відповідності до норм ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, прийняти до уваги ступінь виконання ним спірного зобовязання, майновий стан обох сторін, та врахувати, що заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції за прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року є неспіврозмірними з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем цього зобовязання, позивачем не доказано понесення ним збитків або погіршення матеріального становища підприємства позивача у звязку з порушенням відповідачем умов, тому просив зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки.

Ухвалою суду від 24.05.2018 року підготовче провадження у справі було закрито, справу № 925/250/18 призначено до судового розгляду по суті.

В засіданнях суду представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, заяві про збільшення розміру позовних вимог, відповіді на відзив і відповіді на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог із заявою про зменшення розміру позовних вимог, підтримав і просив суд задовольнити їх повністю, заперечував проти зменшення судом розміру неустойки, представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити позивачу у його задоволені повністю, а в разі задоволення, зменшити розмір неустойки з підстав, викладених ним у відзивах.

Згідно з ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов частково з таких підстав.

02.11.2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «НГ Трейдінг»», як постачальник, та відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», як споживач, уклали договір постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року (далі - Договір), за умовами п.п. 1.1. якого, постачальник зобовязався поставити споживачу протягом строку дії Договору товар: природний газ (далі по тексту Договору - газ), в обсягах і порядку, передбачених цим Договором, а споживач зобовязався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема, домовилися про таке:

п.п. 1.2.1., 1.2.2. обсяги постачання газу постачальником споживачу в кожному розрахунковому періоді (місяці) визначаються на підставі письмової заяви споживача постачальнику і можуть відрізнятися від обсягів зазначених у п. 1.2. цього Договору. Зміна обсягів постачання/споживання газу визначається в додаткових угодах до даного Договору;

п. 1.7. у випадку неподання споживачем заявки у строк та порядку, встановлених п.п. 1.2.1., 1.3., 1.5. даного Договору, обсяг газу, що поставлений постачальником, підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, оформлені згідно з розділом 4 даного Договору, та підлягає оплаті споживачем в порядку, встановленому даним Договором;

п. 1.12. - відносити сторін, що не врегульовані даним Договором, регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, Кодексом газотранспортної системи та Кодексом газорозподільних систем, затверджених у встановленому законом порядку;

п. 2.1. ціна за 1000,0 кубічних метрів газу на момент укладення даного Договору, без врахування вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та складає 8800 грн. 02 коп. з ПДВ;

п. 2.2. місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, що визначено у п. 2.1. Договору, на кількість газу, реалізованого у відповідному місяці;

п. 2.3. моментом оплати вважається день надходження грошових коштів на рахунок постачальника;

п. 2.4. зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного договору, погоджується сторонами до 20-го числа місяця, що передує місяцю поставки та не може бути змінена після даного терміну, крім випадку, передбаченого п. 2.5. обовязковим оформленням додаткової угоди;

п. 3.1. порядок оплати встановлюється наступним чином: 50 % вартості планового місячного обсягу газу споживач оплачує постачальнику до 03-го числа місяця, в якому здійснюється поставка, 50 % вартості планового місячного обсягу газу споживач оплачує постачальнику до 30-го числа місяця, в якому здійснюється поставка. Остаточний розрахунок за фактично отриманий обсяг газу у звітному місяці здійснюється до 05-го числа місяця, наступного за місяцем споживання газу;

п. 4.3. приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невідємними частинами цього Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами;

п.п. 5.1.2. (1,9) споживач зобовязується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у звязку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобовязань перед постачальником, що покладені на нього чинними нормативно-правовими актами та/або цим Договором;

п.п. 5.2.1. (1,5) постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений природний газ відповідно до умов даного Договору; отримувати відшкодування збитків від споживача, що завдані постачальнику у звязку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобовязань перед постачальником, відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства;

п. 7.2. в разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а у випадку не оплати або недооплати більше ніж на 30 днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості недоплаченого обсягу природного газу;

п. 7.5. сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від взятих на себе зобовязань, відповідно до умов даного Договору.

Договір набрав чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року, а в частині невиконання зобовязань до їх повного виконання (п. 10.1. Договору).

Всі доповнення та додаткові угоди набирають чинності та мають перевагу над раніше укладеними та над положеннями даного Договору, у разі, коли вони укладені в письмовій формі, мають дату, номер, посилання на даний договір, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені оригінальними печатками підприємств (п. 10.3. Договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

07.12.2017 року сторони уклали Додаткову угоду № 07/12/2017 до Договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року (далі Додаткова угода, а.с. 28) у п. 1 якої погодили викласти п. 2.1. Договору в наступній редакції: «ціна за 1000,0 кубічних метрів природного газу поставленого в грудні 2017 року: на обсяг 350,000 тис.м.куб. без врахування вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та без ПДВ складає 7416,70 грн., крім того ПДВ 1483,34 грн. Разом 8900,04 грн.; на обсяг 1380,823 тис.м.куб. без врахування вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та без ПДВ складає 8333,35 грн., крім того ПДВ 1666,67 грн. Разом 10000,02 грн.».

Відповідно до п. 2, 3 цієї Додаткової угоди, Додаткова угода є невідємною частиною Договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року та набирає чинності з 01.12.2017 року. Решта умов Договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року залишається без змін.

Додаткова угода укладена у відповідності до п. 10.3. Договору.

Згідно з актами приймання передачі природного газу від 30.11.2017 року та 31.12.2017 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято у листопаді 2017 року 818,738 тис. м. куб. природного газу вартістю 7204910 грн. 77 коп. з ПДВ та у грудні 2017 року 1730,823 тис. м. куб. природного газу вартістю 16923271 грн. 62 коп. з ПДВ відповідно, що разом становить 2549,561 тис. м. куб. вартістю 24128182 грн. 38 коп. з ПДВ (а. с. 29, 30).

Як вбачається із банківських виписок позивача, відповідач поставлений йому позивачем газ оплачував несвоєчасно та не в повному обсязі (а. с. 34-58), листами, направленими на адресу позивача, за вих. № 2320 від 29.11.2017 року та вих. № 80 від 15.01.2018 року зазначив про затримку оплати та гарантію оплати із 0,1 % від невиплаченої суми за кожен день прострочення платежу (а.с. 31-32).

Із акта звіряння взаємних розрахунків за період 4 кварталу 2017 року між позивачем та відповідачем за договором № 52/11-17 від 02.11.2017 вбачається, що станом на 31.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 19168395 грн. 10 коп. (а. с. 33).

Із акта звіряння взаємних розрахунків за березень 2018 року між позивачем та відповідачем за договором № 52/11-17 від 02.11.2017 вбачається, що станом на 31.03.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 8701549 грн. 57 коп. (а.с. 91).

Згідно з платіжним дорученням № 5 від 23.05.2018 року (а.с. 109), банківською випискою по рахунку позивача від 25.05.2018 року (а.с. 121), відповідач 23.05.2018 року, після відкриття провадження у справі, сплатив позивачу 848027 грн. основного боргу. Сплачені кошти позивачем прийняті, на їх суму позивачем зменшено розмір позовних вимог.

За розрахунком позивача, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений у листопаді-грудні 2017 року згідно Договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року становить 7853522 грн. 57 коп., її наявність і розмір відповідачем визнані. За порушення цього грошового зобовязання позивачем нараховано і заявлено до стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 516012 грн. 62 коп. інфляційних втрат за період прострочення з 05.12.2017 31.03.2018, 132496 грн. 35 коп. 3% річних за період прострочення 05.12.2017 04.05.2018, на підставі п. 7.2. договору - 1402425 грн. 77 коп. пені період прострочення 05.12.2017 04.05.2018 (151 день) і 157158 грн. 64 коп. штрафу у розмірі 7% від вартості недоплаченого обсягу природного газу.

Вимога позивача до відповідача про стягнення цих коштів є предметом спору у справі, що розглядається.

Таким чином, спірні правовідносини сторін виникли із Договору постачання природного газу № 52/11-17 від 02.11.2017 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із їх прав і обовязків за цим договором.

За правовою природою ці правовідносини віднесені до договірних зобовязань постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу - параграфом 5 глави 54 ЦК України, загальні положення правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України. Параграфом 3 глави 30 ГК України визначені особливості правового регулювання договору енергопостачання, як окремого виду господарсько-торговельної діяльності.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси субєктів господарювання захищаються шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; майнові права та майнові обовязки субєкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон повязує виникнення майнових прав та обовязків субєктів господарювання.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

З огляду на викладені обставини справи, умови договору і наведені норми законодавства суд вбачає, що спірна заборгованість зі сплати вартості поставленого природного газу у листопаді-грудні 2017 року у розмірі 10655657 грн. 28 коп. була наявна на момент звернення до суду, підтверджена позивачем належними і допустимими доказами, відповідачем не спростована і добровільно частково сплачена після подачі позову до прийняття рішення у справі. Вищенаведене свідчить, що предмет спору в цій частині позову (вимога про стягнення 848027 грн. основного боргу) відсутній, продовження розгляду справи недоцільне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК, у редакції, яка діяла на момент прийняття Постанови), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу). Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи зазначені обставини, наведені норми законодавства і судової практики, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем частини основного боргу в сумі848027 грн., провадження у справі в цій частині підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору, в частині ж стягнення 7853522 грн. 57 коп. основного боргу позовні вимоги підлягають до задоволення.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При вирішенні спору в частині стягнення пені, штрафу, інфляційних витрат і 3% річних суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, ст. 625 ч. 2 ЦК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року.

Вимога позивача про стягнення 516012 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 132496 грн. 35 коп. 3% річних, 1402425 грн. 77 коп. пені, 157158 грн. 64 коп. 7% штрафу, нарахованих за відповідний період на фактичну суму заборгованості, відповідає умовам п. 7.2. Договору, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ст.ст. 230 ч. 1, 231 ч. 6 ГК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, їх розрахунок судом перевірений і визнаний вірним, відповідачем не спростований, тому суд визнає її такою, що також підлягає задоволенню в повному розмірі.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову відповідач зазначив про відсутність його вини у виникненні спірної заборгованості внаслідок порушення своїх зобовязань перед ним його контрагентами, наявності заборгованості державних органів і органів місцевого самоврядування перед ним з відшкодування коштів субсидій, пільг і різниці між встановленим розміром тарифу та його фактичними витратами на виробництво теплової енергії та надаваємі послуги з централізованого опалення.

На підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України порушення зобовязань контрагентами правопрушника не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідач також зазначив, що у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, просив суд при прийнятті рішення, у відповідності до норм ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просив зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи наведені сторонами докази обґрунтування вимог про зменшення розміру пені і штрафу, заперечень на них, приймаючи до уваги майнові інтереси обох сторін, добровільне часткове погашення відповідачем боргу, суд відповідно до норм ст. 193, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 526, ч. 3 ст. 551 ЦК України, розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в постановах від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», клопотання відповідача про зменшення розміру пені і штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, вважає необґрунтованим, тому в його задоволенні відмовляє.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладені обставини справи, умови договору і наведені норми законодавства суд визнає позов, з зазначених у ньому підстав, обґрунтованим, доказаним і його задовольняє в частині стягнення7853522 грн. 57 коп. основного боргу, 516012 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 132496 грн. 35 коп. 3% річних, 1402425 грн. 77 коп. пені, 157158 грн. 64 коп. 7% штрафу. Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 192956 грн. 27 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 231 ч. 1 п. 2, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі № 925/250/18 в частині вимог про стягнення 848027 грн. основного боргу.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», , місцезнаходження: 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Свердлова, 94, р/р 0656 в АТ «Місто Банк», МФО 328760 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НГ Трейдінг», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_3, буд. 26, офіс 409, р/р № 8234 а АБ «Південний», МФО 328 грн. 57 коп. боргу, 516012 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 132496 грн. 35 коп. 3% річних, 1402425 грн. 77 коп. пені, 157158 грн. 64 коп. штрафу, 192956 грн. 27 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 02.08.2018 року.

Суддя В.М. Грачов