ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Черкаси справа № 925/454/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача ОСОБА_1 за посадою (директор), відповідача ОСОБА_2 за посадою (директор), у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного підприємства «Антифон» до Черкаської державної сортодослідної станції про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач приватне підприємство «Антифон» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Черкаської державної сортодослідної станції (далі - відповідач) про зобовязання відповідача надати позивачу бухгалтерський витяг за 2016-2017 роки щодо всіх угод, за які позивачу належить агентська винагорода згідно з Агентським договором від 10.10.2013 року № 3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що грошова винагорода позивача, як Агента згідно з Агентським договором від 10.10.2013 року № 3, фактично залежить від результатів виконання, укладених за його участю договорів, тому ненадання відповідачем, вказаної у позові інформації (документу), надання якої прямо передбачено ч. 5 ст. 301 ГК України, унеможливлює підрахунок належних платежів позивачу як Агенту згідно з Агентським договором від 10.10.2013 року № 3 та порушує його права, встановлені цим договором.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/454/18, справа призначена до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, справу призначено за правилами загального позовного провадження, зобовязано позивача надати усі документи в обґрунтування позовних вимог та оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні; довідку (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо позивача та відповідача станом на день розгляду справи; а відповідача - письмовий відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову у разі їх наявності; довідку (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

У підготовчому засіданні, 14.06.2018 року, з урахуванням думки представників сторін, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.07.2018 року, про що представники сторін були повідомлені під розписку.

У судовому засіданні позивач в особі свого представника позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві, відповідач в особі свого представника письмовий відзив на позов не подав, проти позову не заперечував, вирішення даного спору поклав на розсуд суду.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

10.10.2013 між відповідачем - Черкаською державною сортодослідною станцією, як Принципалом, та позивачем - приватним підприємством «Антифон», як Комерційним Агентом (надалі іменується Агент), укладено Агентський договір № 3 (далі - Договір, а.с. 10-13), за умовами п.1.1. якого Агент в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством (зокрема Гл. 31 Господарського Кодексу), за агентську винагороду зобовязувався надавати послуги Принципалу під час здійснення ним господарської діяльності шляхом посередництва в укладенні правочинів від імені, в інтересах та за рахунок Принципала (надалі іменуються послуги), а саме:

- договорів на виконання сільськогосподарських робіт;

- договорів збирання сільськогосподарської продукції;

- договорів оренди сільськогосподарської техніки;

- договорів зберігання та охорони сільськогосподарської продукції;

- договорів реалізації сільськогосподарської продукції;

- інших договорів, необхідних для проведення сільськогосподарської діяльності.

Сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема, домовилися про наступне:

п. 1.6. підписанням зазначеного Договору, Принципал підтверджує повноваження (представництва) Агента на укладення договорів, передбачених чинним договором від його імені;

п. 2.2. Агент зобовязується надавати Принципалу звіти про надання послуг;

п. 2.4. Агент має право вимагати від Принципала своєчасної сплати агентської винагороди;

п. 3.2. за виконання своїх обовязків за цим Договором Принципал зобовязаний сплатити Агентові агентську винагороду в розмірі 15% від валового доходу, отриманого за результатами виконання, укладених Агентом, договорів (у сукупності), шляхом перерахування на розрахунковий рахунок в строк 15 календарних днів з дня затвердження фінансового звіту за попередній рік;

п. 6.1. цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін;

п. 6.2. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2023 року.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

Як вбачається із п. 3.2. Договору, оплата послуг Агента залежить від валового доходу, отриманого за результатами виконання, укладених Агентом, договорів (у сукупності), шляхом перерахування на розрахунковий рахунок в строк 15 календарних днів з дня затвердження фінансового звіту за попередній рік.

Із пояснень представника позивача в засіданнях суду вбачається, що на його численні звернення відповідач, в порушення вимог ч. 5 ст. 301 ГК України, не надав інформації - бухгалтерські витяги за 2016-2017 роки щодо всіх угод, за які позивачу належить агентська винагорода згідно з Договором, необхідної для розрахунку агентської винагороди, що і стало підставою для звернення із даним позовом до суду. Відповідач в особі свого представника в засіданнях суду даного факту не спростував.

Отже, даний спір виник у звязку із порушенням відповідачем вимог ч. 5 ст. 301 ГК України, вимоги позивача витікають із суті прав та обовязків сторін за Агентським договором № 3 від 10.10.2013 року.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань послуг, загальні положення про послуги визначені главою 63, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, особливості комерційного посередництва врегульовані главою. 31 ГК України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органами місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

Згідно з статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 305 ГК України відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються цим Кодексом, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання.

У пункті 1.1. Договору сторони погодили, що позивач в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством (зокрема Гл. 31 Господарського Кодексу), за агентську винагороду зобовязувався надавати послуги відповідачу під час здійснення ним господарської діяльності шляхом посередництва в укладенні правочинів від імені, в інтересах та за рахунок відповідача (надалі іменуються послуги).

Відповідно до ст. 297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Згідно з ч. 2 ст. 301 ГК України агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін.

Комерційний агент має право вимагати для розрахунку бухгалтерський витяг щодо всіх угод, за які йому належить агентська винагорода (ч. 5 ст. 301 ГК України).

Отже, вимога позивача про зобовязання відповідача надати позивачу бухгалтерський витяг за 2016-2017 роки щодо всіх угод, за які позичу належить агентська винагорода, відповідає вимогам п. 3.2. Агентського договору № 3 від 10.10.2013 року, ч. 5 ст. 301 ГК України, відповідачем не спростована та не заперечена, визнається судом обґрунтованою, доказаною і задовольняється в повному обсязі.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь якій стадії судового процесу;

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 129, 185, 191, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобовязати Черкаську державну сортодослідну станцію, ідентифікаційний код юридичної особи 25922781, місцезнаходження: 19644, Черкаська область, Черкаський район, село Сагунівка, вул. Жовтнева, буд. 42, корпус 1 надати Приватному підприємству «Антифон», ідентифікаційний код юридичної особи 36196747, місцезнаходження: 18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, 299, офіс 23 бухгалтерський витяг за 2016-2017 роки щодо всіх угод, за які Приватному підприємству «Антифон» належить агентська винагорода згідно з Агентським договором від 10.10.2013 року № 3.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення складене 31 липня 2018 року.

Суддя В.М. Грачов