РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2018Справа № 910/7384/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1)

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5)

про стягнення 9 051,61 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 9 051,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з встановленим фактом недостачі вантажу (кокс доменний), який згідно залізничних накладних надійшов на адресу позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати збитки у вигляді встановленої нестачі, а саме у розмірі 9 051,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/7384/18 та постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

09 липня 2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив, у якому відповідач вважає, що позивачем не було надано належних доказів заподіяння збитків, заявлених до відшкодування у позовній заяві в сумі 9051,61 грн., оскільки надані до позовної заяви рахунок-фактура №91973652 від 24.04.2018, платіжне доручення № від 18.05.2018 та реєстр оплачуваних рахунків до платіжного доручення підтверджують лише оплату наведеної ваги, а не фактичної ваги, завантаженої у вагони, яка є значно більшою, ніж наведена вага, яка була оплачена.

16 липня 2018 року до господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що Статут залізниць України не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. Крім того, позивач зауважує, що наведена вага рахунку №91973652 від 24.04.2018 була взята із фактичної ваги 628,00 т. - 2,8% (це масова доля загальної вологості, згідно сертифіката якості №2010 та п. 2 рахунку №91973652 від 24.04.2018) = 610,416 т. Рахунок був виставлений на адресу позивача, без обліку того, що у вагонах з'явиться недостача, а по факту відправленої ваги у вагонах.

Оскільки відповідач у строк встановлений ухвалою суду від 13.06.2018 не скористався своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив, справа розглядається за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

На підставі Договору № 245/108/16 Сб від 01.02.2016 (надалі - договір), укладеного між позивачем, як покупцем, та ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", як постачальником, останнім було здійснено поставку коксової продукції позивачу залізничним транспортом на підставі укладеного між позивачем та відповідачем, як перевізником, договору №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, оформленої за залізничною накладною № 49425523 від 24.04.2018 (групована відправка) та досильною залізничною накладною №45414950 від 27.04.2018.

30.04.2018 року на станції призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначені у накладних №49425523 від 24.04.2018 та №45414950 від 27.04.2018, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у вказаних накладних, зокрема, у вагонах №59194597 та №59179390, про що зроблено відповідну відмітку у накладних з переліком вагонів, у яких виявлено нестачу, та про що складено комерційні акти на підставі ст. 129 Статуту Залізниць та п. 2 Правил складання актів (затв. наказом Мінтранспорту України від 28 травня 2002 р. N 334), так зокрема:

- у комерційному акті № 485604/591 від 30.04.2018 зазначено, що навантаження у вагоні №59194597 вище рівня бортів на 300-400мм не рівномірне. Маркування вапном двома поздовжніми смугами по довжині вагону. З лівою сторони по слідуванні поїзда над 2 ковшом міститься виїмка розміром 1500ммх1200ммх700мм в глиб вагона. В місці виїмки маркування відсутнє. Вагон прибув в справному технічному стані. Течі вантажу немає. При повторному переваженні вказана нестача підтвердилась.

- у комерційному акті № 485604/592 від 30.04.2018 зазначено, що навантаження у вагоні №59179390 вище рівня бортів на 300-400мм не рівномірне. Маркування вапном двома поздовжніми смугами по довжині вагону. З лівою сторони по слідуванні поїзда над 1 ковшом міститься виїмка розміром 1800ммх1000ммх700мм в глиб вагона. В місці виїмки маркування відсутнє. Вагон прибув в справному технічному стані. Течі вантажу немає. При повторному переваженні вказана нестача підтвердилась.

За доводами позивача, відповідач як перевізник належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 9 051,61 грн., заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних №49425523 від 24.04.2018 та №45414950 від 27.04.2018.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як встановлено судом, залізничною накладною №49425523 від 24.04.2018 та досильною залізничною накладною №45414950 від 27.04.2018 підтверджується факт прийняття перевізником від вантажовідправника - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" до перевезення груповою доставкою вантаж (кокс доменний) та здійснення його перевезення по маршруту від станції відправлення - Авдіївка до станції призначення - Маріуполь - Сортувальний. Отримувачем за вказаними накладними є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Частиною 2 ст. 908 Цивільного кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (надалі - Статут), останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення у залізничних накладних №49425523 від 24.04.2018 та №45414950 від 27.04.2018 зазначено загальну масу вантажу (коксу доменного), зокрема, у вагоні №59194597 у розмірі 59 250 кг., у вагоні №59179390 у розмірі 58 900 кг. відповідно.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтверджена підписом представника відправника.

Отже, дослідивши вказані накладні, суд встановив, що вони оформлені належним чином відповідно до Правил оформлення перевізних документів.

Правилами перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затвердженими Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001, встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов'язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

Судом встановлено, що 30.04.2018 при прибутті відправлених вагонів з вантажем на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагонів та складено комерційні акти про те, що маса вантажу у вагонах №59194597 та №59179390 є меншою ніж зазначена в накладних.

Так, у вагоні №59194597 було виявлено 57 800 кг., що на 1 450 кг. менше ніж зазначено в накладній № 49425523 від 24.04.2018, а у вагоні №59179390 виявлено 57050 кг., що на 1 850 кг. менше ніж зазначено в накладній №45414950 від 27.04.2018.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, вантаж вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначені маси нетто. При видачі вантажів, маса яких внаслідок їх природних властивостей зменшується при перевезені, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для антрациту у сухому стані 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно з пунктом 10 Правил складення актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

З матеріалів справи вбачається, що комерційні акти від 30.04.2018, які засвідчують втрату вантажу, складені у відповідності до вимог пред'явлених до їх складання Правилами складання актів та є чинним.

При цьому, докази заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаного комерційного акту та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування його з боку сторін відсутні.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Підпунктом 8 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунку-фактури вантажовідправника - Публічного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" № 91973652 від 24.04.2018 і сертифікатів якості на партію № 20810 від 24.04.2018 та з урахуванням норми недостачі вантажу 2% склала 9 051,61 грн.

Так, фактична вага з урахуванням вологості в рахунку-фактурі № 91973652 від 24.04.2018 згідно сертифіката якості №20126 становить 628,000.

При цьому, наведена вага рахунку була взята з фактичної ваги 628,000 т. - 2,8% (масова частка загальної вологи, згідно сертифіката якості та п. 2 рахунку № 91973652 від 24.04.2018) =610,416т. Рахунок на адресу позивача був виставлений без обліку того, що у вагонах з'явиться недостача, а по факту відправленої ваги у вагонах.

Вартість однієї тонни згідно рахунку вантажовідправника з ПДВ становить 5055508,04 грн. (без ПДВ) *1,2 : 628,000т. = 9 660,21 грн.

Судом встановлено, що згідно документа у полувагоні №59194597 значилось 50250кг., при контрольному переважуванні виявилось 57800кг., недостача склала 1450кг.

Вага полувагона з урахуванням природних втрат становить 59250кг х 2% (природні втрати)=1185кг.

Недостача з урахуванням природних втрат становить: 1450кг-1185кг = 265 кг.

Таким чином, сума збитків, яка виникла у зв'язку з незбереження вантажу у полувагоні №59194597 склала 2 559,95 грн. (9660,21 грн. х 0,265 кг).

Також, судом було встановлено, що згідно документа у полувагоні №59179390 значилось 58900кг., при контрольному переважуванні виявилось 57050кг., недостача склала 1850кг.

Вага полувагона з урахуванням природних втрат становить 58900кг х 2% (природні втрати)=1178кг.

Недостача з урахуванням природних втрат становить: 1850кг-1178кг = 672 кг.

Отже, у зв'язку з незбереження вантажу у полувагоні №59179390 збитки склали 6 491,66 грн. (9660,21 грн. х 0,672 кг).

При цьому, судом було прийнято до уваги наданий позивачем доказ на підтвердження факту оплати вантажу, що був втрачений, а саме платіжне доручення № від 18.05.2018 про оплату ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" за договором №108/16Сб від 01.02.2016 рахунків, які були внесені до реєстру оплачуваних, в тому числі рахунку № 91973652 від 24.04.2018.

З огляду на наведене, заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність належних доказів понесення збитків не приймаються судом до уваги, оскільки як зазначено в 2.7. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Також, враховуючи вищезазначене та те, що при розрахунку завданих збитків позивачем була взята фактична вага, посилання відповідача на те, що доданий позивачем рахунок-фактура, платіжне доручення та реєстр оплачуваних рахунків до платіжного доручення підтверджують лише оплату наведеної ваги, а не фактичної, яка є значно більшою від наведеної, не приймаються судом до уваги.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуюче вищенаведене та приймаючи до уваги, що залізницею не збережено вантаж, прийнятий до перевезення, доказів на підтвердження того, що недостача поставленого вантажу сталася не з вини відповідача, ПАТ "Українська залізниця" не подано, розмір завданих збитків в сумі 9 051,61 грн. відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів відшкодування збитків у вказаній сумі відповідач суду не представив, суд вважає позовні вимоги про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" фактичних збитків, які виникли під час перевезення вантажу останнім, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 9 051 (девять тисяч п'ятдесят одна) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.08.2018

Суддя Пукшин Л.Г