ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

________________________________________________________________________________

"03" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1015/18

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Лазуренко Є.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 на підставі довіреності №8554 від 18.12.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2 на підставі довіреності № 5 від 04.01.2018р.;

ОСОБА_3 на підставі довіреності №3 від 04.01.2018р.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії до відповідача ОСОБА_4 підприємства Морська пошуково-рятувальна служба про стягнення 23 640,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

30.05.2018 року Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії (надалі позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 підприємства „Морська пошуково-рятувальна служба (далі відповідач) про стягнення 18 916,33 грн. з підстав не оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Оеської області від 04.06.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "26" червня 2018 р. о 11:30 год.

22.06.2018 року до канцелярії Господарського суду Оеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач просить суд в задоволені позову відмовити.

26.06.2018 року до канцелярії Господарського суду Оеської області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 23 640,89 грн.

26.07.2018 року до канцелярії Господарського суду Оеської області від відповідача надійшов відзив на заявупозивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого відповідач просить суд в задоволені позову відмовити.

03.08.2018 року в судовому засіданні представником позивача було надано суду заперечення на відзив на позовну заяву, відповідно до яких позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з урахуванням збільшення позовних вимог.

03.08.2018р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивач ґрунтує свої позовні вимоги посилаючись на те, що ним були надані Відповідачу послуги портнагляду Служби капітана морського порту щодо оформлення відходу/приходу суден Відповідача з/в морського порту Чорноморськ.

Факт надання послуг з оформлення відходу судна та приходу судна підтверджується відповідними довідками-рахунками, засвідченими підписами та скріпленими печатками зі сторони Позивача - працівником Служби капітана порту (СКП), зі сторони Відповідача - капітаном судна, який відповідно до ч. 2 ст. 58 Кодексу торговельного мореплавства У країни внаслідок свого службового становища визнається представником судновласника щодо дій, викликаних потребами судна або плавання.

На думку Позивача, плата за послуги з оформлення приходу суден у порт та виходу суден з порту є послугою, яка надається за вільними цінами.

Для оплати вартості наданих послуг Позивачем було виставлено та направлено на адресу Відповідача поштовим відправленням з повідомленням про вручення рахунки та відповідні акти прийому-передачі наданих послуг в березні 2018 - травні 2018 на суму, що загалом складає 23 426,40 грн.

Вищевказані рахунки Відповідачем не сплачено, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість перед державним підприємством Позивачем у сумі 23 426,40 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, які за розрахунками позивача складають 102,05 грн., а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, яка складає 112,44 грн.

Відповідач не погодившись з позовом зазначив, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки між сторонами не укладалось відповідного договору на надання послуг з оформлення приходу суден у порт та виходу суден з порту.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що КП "МПРС" не було здійснено оплати оформлення прибуття та відходу суден службою капітану порту:

Судно "САПФИР"

20.03.2018 - послуги портнагляду (Вхід) 2 231,02 грн.

20.03.2018 - послуги портнагляду (Вихід) - 1 673,38 грн.

ПРК-01

21.03.2018 - послуги портнагляду (Вхід) 2 231,02 грн.

21.03.2018 - послуги портнагляду (Вихід) - 1 673,38 грн.

Судно „ВИТЯЗЬ

28.03.2018 - послуги портнагляду (Вхід) - 2 231,02 грн.

28.03.2018 - послуги портнагляду (Вихід) - 1 673,38 грн.

ПРК-04

12.04.2018 - послуги портнагляду (Вхід) - 2 231,02 грн.

12.04.2018 - послуги портнагляду (Вихід) - 1 673,38 грн.

ПРК-02

18.05.2018 - послуги портнагляду (Вхід) - 2 231,02 грн.

18.05.2018 - послуги портнагляду (Вихід) - 1 673,38 грн.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що оформлення приходу суден у порт та виходу суден з порту є послугою, яка надається за вільними цінами. При цьому Позивач посилається не на норми діючого законодавства, або на відповідний договор, а на Обовязкові постанови по морському порту Іллічівськ, затверджені наказом ДП "АМПУ" №162 від 26.05.2016, а саме на п. 5.5.21, у якому вказано, що послуги СКМП з оформлення приходу, відходу суден оплачуються за діючими тарифами.

Слід зазначити, що до позовної заяви не залучено жодних документів, якими встановлено тарифи на послуги портнагляду. Натомість, надані рахунки на оплату та акти, що не підписані з боку Відповідача. Тобто, будь-яких погоджень сторонами такої істотної умови договору, як ціна послуг, позивачем не надано.

Статтею 21 Закону України "Про морські порти" встановлено, що тарифи на послуги, крім спеціалізованих послуг, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником. Договір між Позивачем та Відповідачем укладено не було. Відповідно до ч.1. ст. 77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. ч. 3. ст. 180 ГК України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Довідки-рахунки, які надав Позивач в обгрунтування позовних вимог не можуть замінити собою договір.

Встановлюючи строки сплати рахунків, Позивач посилається на ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України у якій зазначено: "якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства." Як зазначено вище, договір між Позивачем та Відповідачем укладено не було. У рахунках та актах, які надійшли на адресу Позивача не вказано жодних строків оплати.

Доказів надсилання Відповідачу вимог щодо сплати рахунків суду не надано.

Згідно ч. 3 п. 3 Постанови КМУ від 28.11.2012 року № 1090 "Про затвердження Порядку перетинання суднами державного кордону під час здійснення пошуку і рятування на морі" оформлення дозволу на вихід рятувальної одиниці з морського порту здійснюється в Інспекції державного портового нагляду на строк до трьох місяців. Рятувальні одиниці, які в установленому порядку оформили зазначений дозвіл, мають право на багаторазовий вихід у море за умови відсутності змін в судновій ролі та отримання такого дозволу в Інспекції державного портового нагляду за допомогою засобів радіозв'язку під час кожного виходу.

З аналізу викладених норм вбачається, оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту - це законодавчо визначена функція капітана морського порту, який є посадовою особою, уповноваженою на здійснення державного нагляду за мореплавством у морському торгівельному порту України.

Тобто, чинним законодавством не визначено окремих платежів за оформлення входу/виходу суден в/з порту.

Таким чином, за відсутності, передбачених чинним законодавством платежів за оформлення входу/виходу суден в/з порту, та за відсутності, укладеного між сторонами договору про надання таких послуг з визначенням його істотної умови (вартості цих послуг) суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на Обовязкові постанови по морському порту Іллічівськ, як на підставу нарахування платежів за послуги з оформлення приходу та виходу в/з порту Чорноморськ суден, відповідно до встановлених тарифів, оскільки наявність таких Обовязкових постанов може служити підставою для укладання відповідних договорів за тарифами, передбаченими цими Обовязковими постановами, але не може бути підставою для нарахування та стягнення платежів за послуги, що мають надаватись на договірних умовах, погоджених сторонами.

Також, у відповіді на відзив позивач стверджує, що платежі з входу/виходу в/з порт не включаються до складу портових (зокрема корабельного) зборів, як це стверджує відповідач у відзиві.

Суд зазначає, що ці обставини не мають істотного значення по цьому спору, оскільки вищевказана відсутність правових підстав для нарахування і стягнення вартості послуг за оформлення входу/виходу суден в/з порт, якщо такі платежі і не включені до портових зборів - не виключає необхідності нарахування вартості цих послуг тільки за умов, що це передбачено чинним законодавством, або умовами, укладеного між сторонами договору. Ні того, ні іншого в даному випадку немає.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства, що регулюють спірні віднисини, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії до відповідача ОСОБА_4 підприємства Морська пошуково-рятувальна служба про стягнення 23 640,89 грн. відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2018 р.

Суддя С.Ф. Гут