ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року Справа № 923/260/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. ві 26.02.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 29.12.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Київ

до відповідача: Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м.Херсон

про стягнення 65761грн. 44коп.

Описова частина рішення: Провадження у справі відкрито за позовною заявою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі по тексту рішення - ДП «АМПУ») про стягнення з Державної екологічної інспекції у Херсонській області 65761грн. 44коп. боргу на відшкодування витрат на утримання балансоутримувачем нежитлового приміщення, яке орендувалось відповідачем відповідно до договору оренди нерухомого майна №497-27-065, укладеного сторонами 22.02.2007р.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до договору оренди нерухомого майна №497-27-065, укладеного сторонами 22.02.2007р. саме на відповідача покладався обовязок вчинити дії для своєчасного укладання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна.

Позивач зазначає, що неодноразово направляв на адресу відповідача проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна з проханням підписати даний договір та повернути його позивачу, що в свою чергу відповідачем зроблено не було.

За твердженнями позивача, Державна екологічна інспекція не підписавши договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, продовжує користуватися орендованими нежитловими приміщеннями. Позивач направляв на адресу відповідача рахунки за надані послуги та акти виконаних робіт за період з січня 2017р. по грудень 2017р., оплати по яким відповідачем здійсненні не були.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги нормами Господарського кодексу України (надалі по тексту рішенняГК України), Цивільного кодексу України (надалі по тексту рішенняЦК України) які регулюють зобовязальні відносини між сторонами, а саме, ст. 173, ст. 193 ГК України, ст. 509, ст. 526, ст. 625 ЦК України.

В підготовчому засіданні 23.04.2018р. оголошувалась перерва до 29.05.2018р.

Ухвалою суду від 29.05.2018р. було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 10.07.2018р.

Цією ж ухвалою суд витребував у позивача обґрунтування сум понесених витрат на утримання орендованого нерухомого майна.

15.06.2018р. за вх.№5795/18 від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, за якими позивач обґрунтовував підставність стягнення з відповідача суми амортизації.

В судовому засіданні 19.07.2018р. представник відповідача заявив та надав клопотання про витребування доказів та залучення до матеріалів справи копій документів.

Суд задовольнив клопотання відповідача в частині залучення документів до справи.

Щодо клопотання про витребування доказів, суд зазначає про наступне.

Відповідачем заявлено клопотання про витребування у ХФ ДП «Адміністрація морських портів України» акт оцінки майна, детальну калькуляцію вартості витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та докази понесених орендодавцем витрат на утримання означених приміщень за 2017р.

Відповідно до ч.1 ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 ст.80 ГПК України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Частиною 2 ст.81 ГПК України передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Клопотання відповідача не відповідає вимогам щодо подання клопотання про витребування доказів, не містить обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від відповідача.

За викладеного, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Суд ухвалою від 19.06.2018р. серед іншого витребовував у позивач: - правове обгрунтування вимог щодо стягнення витрат на утримання нежитлового приміщення;

- письмове обгрунтування обраного способу захисту;

- письмові пояснення з приводу величин/складових (із зазначенням підставності та обгрунтованості їх застосування), які застосовуються при розрахунку амортизації, яка зазначена в калькуляції вартості витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території по вул.Морська,20 на 2017р. та вказати формулу/методику по якій розраховувалась означена амортизація;

- у разі застосування при розрахунку амортизації оцінки нерухомого державного майна, надати таку оцінку майна до суд;

- письмові пояснення стосовно того, відповідно до якої площі приміщення робилась калькуляція вартості витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території по вул.Морська,20 на 2017р., та докази застосування при розрахунку саме такої площі приміщення;

- обгрунтування підставності стягнення витрат на утримання майна за листопад та грудень 2017р., зважаючи на те, що строк дії договору оренди нерухомого майна № 497-27-065 від 24.10.2007р. було продовжено до 24.10.2017р.

- докази на підтвердження всіх понесених у 2017р. витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території, які заявлені до стягнення з відповідача та методику за якою вони розраховувались.

Позивачем на виконання вимоги ухвали суду було лише надано довідку розрахунку калькуляцій вартості витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території за 2017р.

Інших вимог ухвали суду від 19.06.2018р. у строк встановлений судом позивач не виконав.

Ухвалою суду від 04.07.2018р. було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про продовження строку проведення підготовчого провадження з підстав та мотивів викладених в означеній ухвалі суду, проте було дозволено позивачу подати додаткові пояснення по справі у строк до 23.07.2018р.

Цією ж ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито, а розгляд справи по суті було призначено у судовому засіданні на 31.07.2018р.

26.07.2018р. за вх.№7243/18 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В означених поясненнях позивач зазначає що таке амортизація, а також зазначає, що п.4.1. договору оренди державного майна від 22.02.2007р. №497-26-065 встановлено, що амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховує та залишає у своєму розпорядженні підприємство-балансоутримувач.

Вище викладеним позивач обґрунтовує підставність стягнення з відповідача суми амортизації.

Позивач зазначає, що відсутність договору не є підставою для відмови в здійсненні відшкодування витрат, оскільки своїми діями (користування майном та ухилення від укладання договору) відповідач вчинив дії, які потягли виникнення цивільних прав та обовязків.

В судовому засіданні 31.07.2018р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, посилаючись при цьому, що заявлена до стягнення сума підтверджується та обґрунтовується довідкою (а.с.131) та листом Управління Південного офісу Держаудитслужби у Херсонській області від 23.03.2018р. (а.с.66).

Представник відповідача в судовому засіданні 31.07.2018р. проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи при цьому, що не спростовують свого обовязку платити витрати з утримання орендованого нежитлового приміщення та прибудинкової території, але не погоджуються з розміром заявлених позивачем витрат, вважає їх не обґрунтованими та безпідставним. При цьому представник відповідача зазначив, що позивачем не зазначено формулу за якою розраховувалися амортизаційні відрахування, заявлені до стягнення.

На підставі ст. 240 ГПК України в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

22.02.2007р. між Регіональним відділенням ФДМУ по Херсонській області (орендодавець) та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області (орендар) був укладений договір оренди №497-27-065 (в подальшому - договір) (а.с.11-15) нежитлового приміщення на цокольному поверсі житлової будівлі загальною площею 148,44 кв.м, що знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Морська, 2, і перебувають на балансі третьої особи - Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрації морських портів України». Станом на 01.06.06р. балансова вартість обєкта оренди склала 19222,98 грн.

Обєкт оренди був переданий відповідачу в оренду на підставі складеного між орендодавцем, балансоутримувачем та орендарем акту пройму- передачі державного майна в оренду від 22.02.2007р. (а.с.16)

Сторони узгодили, що витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна та комунальні послуги відшкодовуються орендарем згідно з окремим договором, укладеним між орендарем та балансоутримувачем (п.3.6 договору).

Відповідно до п.5.8 договору орендар зобовязаний укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю та надати копію договору орендодавцеві.

В подальшому, договір неодноразово був продовженим, в нього вносились зміни, що оформлювались додатковими угодами №1 від 16.04.2007р., №2 від 22.02.2008р., додатковим договором №3 від 20.02.2009р., №4 від 22.12.2011р., №5 від 23.02.2012р., №6 від 07.02.2014р., №7 від 21.11.2014р.

Сторони в редакції договору, які були внесені додатковою угодою №6 від 07.02.2014р. до договору №497-27-065, в п. 10.4 зазначили, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі, якщо за три місяці до спливу строку договору не надійшло повідомлення від органу уповноваженого управляти майном, що знаходиться в оренді, про неможливість продовження дії договору оренди у звязку з наміром використовувати це майно для власних потреб, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені цим договором.

Згідно з п. 5.10 додаткової угоди №6 від 07.02.2014 р. до договору №497-27-065 сторони домовились, що орендар зобовязується здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна. Протягом місяця після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орандарю у разі наявності таких витрат, або самостійно сплачувати такі витрати на підставі окремих договорів, укладених з постачальниками таких послуг, надавши копії цих договорів орендодавцю.

Цією же додатковою угодою термін договору був продовжений до 24.10.2017 року.

21.11.2014р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та Держаною екологічною інспекцією у Херсонській області було укладено додатковий договір №7 про внесення змін до договору оренди державного майна від 22.02.2007р. №497-27-065. Відповідно до означеного додаткового договору сторонами було погоджено, що залишкова вартість орендованого майна станом на 01.09.2014р. становить 664176,16грн. та було погоджено продовжити дію договору оренди від 22.02.2007р. №497-27-065 з 24.11.2014р. по 24.10.2017р.

25.02.2016р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та Державною екологічною інспекцією у Херсонській області було укладено договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна (а.с. 21-25).

Відповідно до п.1.1 договору балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт нежитлового приміщення, яке перебуває на його балансі, загальною площею 148,44кв.м, розташованого в житловому будинку який знаходиться за адресою: м.Херсон, вул. Морська, буд.2, та утримання прибудинкової території та місць загального користування, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на надання/виконання вказаних послуг та робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг/робіт, наданих/виконаних балансоутримувачем за цим договором.

Ціна договору орієнтовно становить 1613,95грн. з урахуванням ПДВ 20%, але у будь-якому разі ціна договору не може бути меншою, ніж сума за фактично спожиті послуги відповідно до актів наданих послуг (виконання робіт) (п.2.1. договору).

Згідно з п. 2.2. договору, остаточний розрахунок за надані послуги орендар здійснює протягом трьох банківських днів після підписання сторонами акту наданих послуг (виконання робіт) на підставі рахунку (рахунку-фактури) балансоутримувача.

Орендар зобовязаний підписати акт наданих послуг (виконаних робіт) протягом (пяти) робочих днів з моменту отримання цього акту від балансоутримувача або надати мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг (виконаних робіт) (п.2.3. договору).

Відповідно до п.3.2.6 та п.3.2.7 договору орендар зобовязується сплачувати рахунки балансоутримувача у повному обсязі в строки, визначені у даному договорі.

Згідно п.7.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р., а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами зобовязань по договору.

Відповідно до п.7.3 договору строк його дії може бути продовжено за письмовою згодою сторін.

25.10.2016р. позивач листом (а.с.26) повідомив відповідача, що вартість утримання орендованого майна площею 148,44кв.м розташованого у житловому будинку по вул. Морська,2 складає 4440,23грн. на місяць, без ПДВ.

Після припинення з 01.01.2017р. дії договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 25.02.2016р., відповідач як того передбачає п.5.8 договору оренди державного майна №497-27-065 від 22.02.2007р. не уклав з балансоутримувачем орендованого майна (позивачем) договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

У звязку з вище вказаними обставинами позивач 16.01.2017р. звернувся до відповідача з листом (а.с.37) яким направив відповідачу проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та просив підписати означений договір.

09.02.2017р. відповідач звернувся до позивача з листом (а.с.85) в якому з посиланням на необхідність приведення орендованого приміщення у належний стан в законний спосіб, просив передати орендоване приміщення на баланс Державної екологічної інспекції.

14.02.2017р. позивач звернувся до відповідача з листом (а.с.38), в якому вимагав Державну екологічну інспекцію у Херсонській області погасити заборгованість за договором на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 25.02.2016р. №23-П-ХЕФ-16 станом на 14..02.2017р. у розмірі 21530,61грн.

Державна екологічна інспекція у Херсонській області на адресу позивача 28.02.2017р. направила лист (а.с.41), в якому просила встановити вартість утримання нежитлового приміщення на цокольному поверсі чотирьохповерхової житлової будівлі загальною площею 148,44кв.м. за адресою м.Херсон, вул.Морська,2 у розмірі 900грн. з ПДВ. Означене звернення відповідач обґрунтував тим, що Державна екологічна інспекція у Херсонській області є бюджетною установою та повністю утримується за рахунок коштів державного бюджету та недостатністю кошторисних призначень для сплати коштів по відшкодуванню послуг на утримання приміщень.

16.03.2017р. відповідач на адресу позивача направив лист ( а.с.86) в якому посилаючись на досягнення згоди щодо вартості утримання нежитлового приміщення просив прискорити процедуру підготовки договору.

11.04.2017р. відповідач звернувся до позивача з листом (а.с.43), в якому повідомив, що листами від 28.02.2017р. та від 16.03.2017р. повідомляв позивача про неможливість укладання договору за наданою вартістю. Також відповідач зазначив, що при проведенні усних переговорів з позивачем було досягнуто домовленості про відшкодування витрат у сумі 900грн. на місяць замість 5480,12грн. Відповідач також просив позивача укласти з Державною екологічною інспекцією у Херсонській області договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна на 2017р. терміном дії з 01.01.2017р. із розрахунку відшкодування витрат у сумі 900грн. на місяць.

14.04.2017р. позивач звернувся до відповідача з листом в якому зазначав про направлення в січні 2017р. на адресу відповідача договору на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна на 2017р. та зазначив, що за січень березень 2017р. за Державною екологічною інспекцією у Херсонській області рахується заборгованість у розмірі 16440,36грн.

25.04.2017р. позивача звернувся з листом (а.с.44) до Регіонального відділення фонду державного майна України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, в якому просив відділення розірвати договір оренди нерухомого майна №497-27-065 від 22.02.2007р. укладений РВ ФДМУ та Державною екологічною інспекцією у Херсонській області, через невиконання орендарем покладених на нього обовязків.

28.08.2017р. позивач направив на адресу відповідача лист (а.с.40), в якому зазначив, що Державна екологічна інспекція у Херсонській області не підписавши договір на відшкодування витрат на утримання орендованого майна на 2017р., отримує послуги за його умовами, у звязку з чим за відповідачем за січень-липень 2017р. рахується заборгованість у розмірі 54411,33грн.

07.09.2017р. позивач на адресу відповідача надіслав претензію (а.с. 45-46) про сплату заборгованості за договором №23-П-ХЕФ-16 від 25.02.2016р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна у сумі 15850,34грн.

У відповіді на претензію позивача (а.с.47-48) від 19.09.2018р., Держана екологічна інспекція у Херсонській області повідомила, що позивач вимагає від відповідача погашення заборгованості, нарахованої ним без відповідного договору. У означеній відповіді на претензію, відповідач також зазначив, що Державна екологічна інспекція у Херсонській області неодноразово зверталась до позивача з пропозицією укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна у якому вартість витрат на утримання орендованих приміщень складає 900грн. на місяць, з ПДВ.

22.09.2017р. позивач повторно направив на адресу відповідача проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна на 2017рік.

28.11.2017р. відповідач звернувся до позивача з листом (а.с.50) в якому просив Херсонську філію ДП «Адміністрація морських портів України» надати фінансове обґрунтування збільшення у сорок разів (з 134,50грн. до 5328,28грн.) тарифу на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю з посиланням на норми чинного законодавства.

Позивач листом від 11.12.2017р. (а.с. 51) повідомив відповідача, що у IV кварталі 2016р. були змінені тарифи на послуги, про що орендаря Державну екологічну інспекцію у Херсонській області було повідомлено листом від 25.10.2016р.

Позивач пояснив, що зміна вартості тарифів на послуги відбулася за результатами перевірки Херсонської філії ДП «АМПУ» у період з 16.05.2016р. по 10.06.2016р. комісією ДП «АМПУ», яка зазначила, що до складу калькуляції на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна не включено суму амортизаційних відрахувань.

26.02.2018р. позивач звернувся до відповідача з вимогою (а.с. 54-55), в якій просив відшкодувати понесені витрати на утримання нежитлового приміщення площею 148,44кв.м у цокольному поверсі чотирьохповерхової житлової будівлі, яке перебуває на балансі ХФ ДП «АМПУ» за адресою: м.Херсон, вул. Морська,2 і яке на час звернення знаходиться у користуванні відповідача.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, яке орендується відповідачем за договором оренди державного майна №497-27-065 від 22.02.2007р, а також вартості амортизаційних нарахувань, які включені позивачем до витрат на отримання орендованого майна.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статі 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статі 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 174 Господарського кодексу Українипередбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами статей 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до приписів статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що не підписання відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на 2017 рік свідчить про те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов, а саме щодо вартості означених витрат, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна на 2017р. укладеним.

Отримавши від відповідача відмову від підписання договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, позивач не був позбавлений права звернутися до суду, враховуючи, що укладання договору з балансоутримувачем входить до обовязків орендаря відповідно до п. 5.10. договору оренди державного майна від 22.02.2007р. №497-27-065 (в редакції додаткового договору №6 від 07.02.2014р.).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на норми ГК та ЦК України, які регулюють зобовязальні відносини, при цьому не обґрунтовуючи з яких підстав у відповідача виник обовязок з оплати заявлених позивачем витрат.

Позивач у письмових поясненнях зазначає, що відповідач користуючись майном та ухиляючись від укладання договору тим самим вчинив дії, які потягли виникнення цивільних прав та обовязків.

Поряд з цим вище викладене доводить, що ухилення відповідача від підписання договору не створює обовязку у відповідача оплатити витрати балансоутримкувача на утримання орендованого майна за 2017р.

Посилання позивача у письмових поясненнях на ст.5 ГПК України в частині того, що у випадках, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Поряд з цим, позивачем не враховано, що відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене Конституцією України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом про стягнення з відповідача витрат на утримання орендованого майна до яких також включенні амортизаційні нарахування, за відсутності між сторонами договору на відшкодування означених витрат, зобов'язаний довести розмір понесених витрат, несплата яких відповідачем порушує його права та охоронюванні законом інтереси.

Отже, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а відповідно до статті 74 ГПК України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів, а також розміру витрат заявлених до стягнення.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача за період з січня по грудень 2017р. понесені ним витрати на утримання орендованого нерухомого майна, а також амортизаційні відрахування включені позивачем до витрат на утримання орендованого нерухомого майна.

Але поряд з цим позивачем до позовної заяви не надано доказів понесення витрат на утримання орендованого майна у заявленому до стягнення розмірі, не надано розрахунок означених витрат.

Позивачем у актах які надсилалися позивачу з 31.01.2017р. до 29.12.2017р. зазначено в графі послуги відшкодування витрат на утримання орендованих приміщень та прибудинкової території зг.договору. В означених актах також міститься посилання на договір від 25.02.2016р. про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, який діяв до 31.12.2016р.

Суд ухвалою від 29.05.2018р. зобовязував позивача надати обґрунтування сум понесених витрат на утримання орендованого майна, ухвалою від 19.06.2018р. докази на підтвердження всіх понесених у 2017р. витрат на утримання орендовананих нежитлових приміщень та прибудинкової території, які заявлені до стягнення з відповідача, а також методику за якою вони розраховуються.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог надано довідку для розрахунку калькуляції вартості витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території по вул. Морська, б.2 за 2017р. (а.с.131).

В означені довідці зазначено що у розмір заявленої вартості витрат позивача на утримання орендованого майна за кожний місяць, входить:

- Амортизація 3906,62грн./міс, у графі «Примітка» означеної довідки зазначено прямолінійний метод нарахування амортизації (вартість/строк корисного використання=718873,04/184місяця);

- ФОП за прибирання -149,22грн./місяць та включає в себе: основна заробітна плата двірника 89,87 грн./місяць, додаткова заробітна плата двірника 14,74грн./місяць, премія 44,94грн./місяць;

- Нарахування на заробітну плату 32,90грн./місяць;

- Матеріали (віники, печатки, тощо) -4грн./місяць;

- Вивіз сміття 43,28грн./місяць.

Означена довідка підписана в.о начальника Херсонської філії державного підприємства «АМПУ».

В означеній довідці також зазначено, що всього собівартість витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території -4151,61грн., яка дорівнює сумі усіх показників, також зазначено що всього вартість витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території з урахуванням прибутку, без ПДВ - 4566,77грн./місяць, що дорівнює собівартість плюс рентабельність.

Надана позивачем в якості доказів понесених витрат прибуткова накладна №2083 від 28.12.2017р., видаткова накладна №П-00000131 від 28.12.2017р. та товарно транспортна накладна №П-0000157 від 28.12.2017р. на підтвердження понесених витрат за період з січня по грудень 2017р. не є належним доказом по справі враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані відповідачем прибуткова накладна, видаткова накладна та товарно-транспортна накладна датовані 28.12.2017р. та не можуть підтверджувати понесені позивачем витрати, які заявлені позивачем за період, який передував означеній даті, а саме з січня 2017р. по грудень 2017р.

Окрім того, відповідно до довідки наданої позивачем, відповідно до якої, як стверджує позивач розраховувались витрати на утримання орендованого майна, витрати на матеріали (віники, печатки, тощо) складають 4грн. на місяць, а позивачем в свою чергу заявляється до стягнення з відповідача 5480,12грн. понесених витрат на утримання орендованого майна за кожний місяць.

Також пози вачем надано відомості по заробітній платі гр.ОСОБА_3 в якості підтвердження складової понесених витрат на утримання орендованого майна, а саме мовою оригіналу, як зазначено в довідці «ФОП за прибирання», але поряд з цим не надано доказів, що саме гр.ОСОБА_3 надає послуги з прибирання орендованого майна.

Позивачем не надано доказів понесених витрат на вивіз сміття, які зазначені в довідці, не надано доказів та обґрунтованості вихідних даних, які застосованні позивачем при розрахунку амортизаційних нарахувань.

Статтею 10 закону України «Про оренду державного і комунального майна» порядок використання амортизаційних відрахувань віднесено до істотних умов договору оренди.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону амортизаційні відрахування використовуються на відновлення орендованих основних фондів.

Відповідно до п 4.1 договору оренди державного майна від 22.02.2007р. №497-27-065 (в редакції додаткового договору №6 від 07.02.2014р.) передбачені законодавством амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховуються його балансоутримувачем і використовуються на повне відновлення основних фондів.

Позивач безпідставно посилається на те, що з п.4.2. договору виникає обовязок відповідача сплачувати амортизаційні відрахування, оскільки означений пункт договору регулює порядок використання амортизаційних нарахувань, а не обовязок відповідача за відсутності договору з балансоутримувачем платити амортизаційні відрахування.

Відповідно до п. 14.1.3. ст.14 Податкового кодексу України (надалі по тексту рішення- ПК України) амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Відповідно до пп. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.

Підпунктом 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлені обмеження щодо визначення активів основними засобами, а саме: основними засобами є матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до пп. 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 ПК України не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування вартість гудвілу та витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів.

Підпунктами 138.3.3 та 138.3.4 п. 138.3 ст. 138 ПК України встановлені мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та нематеріальних активів, які можуть відрізнятися від застосовуваних для цілей складання фінансової звітності.

Таким чином, нормами законодавства встановлено, що розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (тобто відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 N 92) або відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності (тобто Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 16 (МСБО 16) «Основні засоби»).

При цьому норми ст. 138 ПК України не містять будь-яких додаткових обмежень щодо вартості основних засобів та нематеріальних активів, що амортизується, а також щодо додаткових коригувань амортизації переоцінених основних засобів, які призведуть до перегляду та зменшення нарахованої амортизації, у зв'язку з тим, що вартість основних засобів перецінилась.

Як зазначалося вище, відповідно до пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України «амортизація» - це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Між тим, зазначеним Кодексом не визначено термін «вартість, що амортизується», а тому з урахуванням норми пп. 14.1.84 п. 14.1 ст. 14 ПК України, інші терміни для цілей розділу III використовуються у значеннях, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і міжнародними стандартами фінансової звітності, введеними в дію відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку(надалі по тексту рішення - П (С)БО) 7 «Основні засоби» об'єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій).

Згідно з пунктом 4 П (С)БО 7 «Основні засоби» вартість, яка амортизується, - це первісна або переоцінена вартість необоротних активів за вирахуванням їх ліквідаційної вартості.

Згідно з п. 23 П (С)БО 7 «Основні засоби» нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

При визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати:

очікуване використання об'єкта підприємством/установою з урахуванням його потужності або продуктивності;

фізичний та моральний знос, що передбачається;

правові або інші обмеження щодо строків використання об'єкта та інші фактори (п. 24 П (С)БО 7 «Основні засоби»).

Строк корисного використання (експлуатації) об'єкта основних засобів переглядається в разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання. Амортизація об'єкта основних засобів нараховується, виходячи з нового строку корисного використання, починаючи з місяця, наступного за місяцем зміни строку корисного використання (п. 24 П (С)БО 7 «Основні засоби»).

Відповідно до п. 26П (С)БО 7 «Основні засоби» амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується, зокрема, із застосуванням прямолінійного методу, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів.

В довідці, якою позивач обґрунтовує розмір понесених ним та заявлених до стягнення сум витрат на утримання орендованого майна, зазначено, що використовується прямолінійний метод нарахування амортизації, а також зазначено, мовою оригіналу: «вартість/строк корисного використання=718873,04/184місяця.»

В судовому засіданні 31.07.2018р. представник позивача зазначив, що саме за цією формулою розраховувався розмір амортизаційних відрахувань, які включенні до витрат балансоутримувача та заявлені до стягнення з відповідача за період з січня по грудень 2017р.

Відповідно до п.29 П (С)БО 7 «Основні засоби» нарахування амортизації проводиться щомісячно. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12.

З наведеної позивачем формули, яка була ним використана при розрахунку амортизації за місяць, вбачається, що позивачем використана не вірна формула з необґрунтованими та не підтвердженими показниками (вихідними даними).

Так, відповідно до п.4 П (С)БО 7 «Основні засоби» вартість, яка амортизується, це первісна або переоцінена вартість необоротних активів за вирахуванням їх ліквідаційної вартості.

Позивачем при розрахунку амортизації зазначено, що вартість 718873,04грн. поряд з цим не надано доказів та підставності застосування саме такого показника вартості при розрахунку амортизації.

Окрім того, прямолінійний метод застований позивачем при розрахунку амортизації, використовується для визначення саме річної суми амортизації.

А вже місячна сума амортизації визначається діленням річної суми амортизації на 12.

З наведеного в довідці позивачем розрахунку, не вбачається вірного розрахунку місячної суми амортизації.

Посилання позивача на те, що обґрунтованість калькуляції розміру амортизаційних відрахувань підтверджується листом Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області є безпідставним, враховуючи, що в означеному листі не зазначено про вірність розміру амортизаційних нарахувань розрахованих позивачем за період з грудні по січень 2017р.

Враховуючи означене позивачем не доведено та не обґрунтовано розмір амортизаційних відрахувань, включених позивачем до витрат балансоутримувача і заявленим до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст..74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на утримання орендованого майна, не доведено, враховуючи, враховуючи відсутність між сторонами договірних відносин, а також не доведено та не надано доказів того, що позивач у період з грудня по січень 2017р. поніс витратив на утримання орендованого відповідачем майна у сумі 65761,44грн.

За викладених підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.129 ГПК України у звязку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 02.08.2018р.

Суддя Н.А. Павленко