РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2018Справа № 910/18283/16

За позовом Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича

до 1) Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Клект»

про розірвання кредитного договору № 0 від 24.01.2008, про визнання

недійсним договору відступлення права вимоги від 12.12.2011, про визнання

припиненим договір іпотеки № 13134 від 24.01.2008, скасування

реєстраційного запису щодо обтяження нерухомості

суддя Сівакової В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача-1 Люта В.В., довіреність № 3248 від 26.12.2016

від відповідача-2 Семенов О.А., довіреність № 782 від 01.05.2018

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в яких просить

- розірвати кредитний договір № 0 від 24.01.2008;

- визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»;

- визнати припиненим договір іпотеки від 24.01.2008 № 13134;

- скасувати реєстраційний запис у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомості: нежилих приміщень № 18 та № 19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке внесено в реєстри на підставі договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 укладеним між Бучацьким А. М. та ПАТ «УкрСиббанк» та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 20.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 порушено провадження у справі № 910/18283/16 та призначено справу до розгляду на 22.12.2016.

Відповідачем-1 в судовому засіданні 22.12.2016 було подано клопотання про витребування у Господарського суду Харківської області справи № 5023/3088/11.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 22.12.2016, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача-2 та невиконанням відповідачами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 12.12.2016, розгляд справи був відкладений на 17.01.2017.

Відповідач-1 у поданому 11.01.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Вважає, що відповідач-1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки з моменту відступлення права вимоги належною стороною кредитного договору є ТОВ «Кей-Колект». Обставини на які посилається позивач вже були предметом розгляду у справі Господарського суду Харківської області № 5023/3088/11 у якій прийнято рішення про відмову в позові, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2011. Судом встановлено факт отримання коштів за договором та вчинення в подальшому дій по його виконанню з боку позивача (погашення боргу) свідчать про визнання та схвалення позивачем укладеного кредитного договору та додаткової угоди до нього. Ситуація з оплатою платежів за кредитним договором на даний час змінилась, оскільки відповідач-1 відступив заборгованість ТОВ «Кей-Колект» в гривневому еквіваленті. Позивач не вказує та не конкретизує у чому полягає порушення його прав та інтересів.

Позивачем 16.01.2017 до відділу діловодства подано заяву про відвід судді Сівакової В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 17.01.2017 заяву позивача про відвід судді залишено без задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 17.01.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін та невиконанням вимог ухвали про порушення провадження у справі від 12.12.2016, розгляд справи був відкладений на 31.01.2017.

Відповідач-2 у поданому 30.01.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Вважає, що позивачем не вказано факту порушення його прав, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний позивачем спосіб. На думку відповідача-2 позивач заявляючи позов хоче уникнути відповідальності за своє зобов'язання (за кредитним договором). Позивачем не подано доказів щодо існування передбачених ст. 652 ЦК України підстав для розірвання кредитного договору. Оскільки позивачем не виконане зобов'язання за кредитним договором відсутні підстави для припинення договору іпотеки.

Позивачем 30.01.2017 та 31.01.2017 подано до відділу діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивачем 30.01.2017 та 31.01.2017 подано до відділу діловодства суду клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/18283/16 на 15 (п'ятнадцять) днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/18283/16 на 15 (п'ятнадцять) днів та відкладено розгляд справи на 16.02.2017.

Позивачем 13.02.2017 подано до відділу діловодства суду клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18283/16 до вирішення справи № 910/1831/17.

Представники відповідачів в судовому засіданні 16.02.2017 проти задоволення клопотання позивача заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 зупинено провадження у справі № 910/18283/16 до вирішення спору по суті у справі № 910/1831/17.

03.04.2017 позивач звернувся до господарського суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії по відчуженню об'єкту нерухомого майна, загальною площею 265,4 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

28.03.2018 відповідач-1 звернувся до господарського суду з клопотанням про поновлення провадження у справі № 910/18283/16 посилаючись на те, що спір у справі № 910/1831/17 по суті вирішено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 поновлено провадження у справі № 910/18283/16; у зв'язку з набранням 15.12.2017 чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справу № 910/18282/16 відповідно до ст. 247 цього Кодексу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 18.04.2018 в задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича про забезпечення позову відмовлено повністю.

02.05.2018 до суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про об'єднання справи № 910/18283/16 в одне провадження зі справою № 910/23624/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 03.05.2018 в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про об'єднання справ в одне провадження відмовлено.

Позивачем 11.05.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю з'явитись в судове засідання, оскільки позивач та його адвокат будуть приймати участь в іншому судовому процесі.

Відповідачем-1 14.05.2018 до відділу діловодства суду подано пояснення, в яких зазначає, що з моменту порушення провадження у справі судами трьох інстанцій розглянуто позов позивача до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсним договору факторингу №1 від 12.12.2011, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позивачем. В додатку 1 «Перелік первинних договорів» до договору факторингу №1 від 12.12.2011, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» відступлення права вимоги вказано під порядковим номером 2796 за договором № 0 в гривні (відступлена сума кредиту в розмірі 103.859,31 грн. та відсотками 107.744,07 грн.) та порядковим номером № 3559 в доларах, що зазначений під № 0 від 02.07.2008 (відступлена сума 45.955,63 дол. США за кредитом та 37.171,07 дол. США за відсотками). 01.08.2017 Господарським судом міста Києва у справі № 910/8787/17 було винесено рішення, яким відмовлено в задоволенні в позові Позивачу у визнанні договору факторингу. 18.01.2018 Київським апеляційним господарським судом по цій справі рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін. 10.05.2018 Верховим Судом розглянуто касаційну скаргу позивача на вказані рішення судів, скаргу відхилено, рішення судів залишено без змін.

Судове засідання призначене на 15.05.2018 не відбулось у зв'язку з направленням судді на навчання до Національної школи суддів України.

Ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 21.05.2017 позивача та відповідачів викликано у підготовче засідання, що відбудеться 31.05.2018.

Позивачем 21.05.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18283/16 до вирішення пов'язаною з нею справи № 910/23624/17 за позовом Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання нікчемним кредитного договору № 0 від 02.07.2008 та зобов'язання вчинити перерахунок кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.01.2008. Позивач вважає, що визнання у справі № 910/23624/17 договору нікчемним доведуть факт обману зі сторони відповідача-1 по відношенню до позивача при виконанні умов кредитного договору № 0 від 24.01.2008.

Позивачем 30.05.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою позивача.

В підготовчому засіданні 31.05.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 14.06.2018.

В підготовчому засіданні 14.06.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 227 Господарського процесуального кодексу України про відмову в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, з огляду на наступне

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення суду, який розглядає іншу справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Дані обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи та не можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

Враховуючи матеріали справи, мотиви клопотання та положення ст.ст. 73-79 Господарського процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав та доцільності для його задоволення, з огляду на те, що результати розгляду справи Господарським судом міста Києва справи № 910/23624/17 не є обставиною, яка свідчить про неможливість розгляду даної справи.

В підготовчому засіданні 14.06.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.07.2018.

Позивачем 02.07.2018 до відділу діловодства суду подано пояснення до позовної заяви, в яких просить прийняти відмову позивача від позову в частині позовних вимог про визнання припиненим договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 та скасування реєстраційного запису у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомості: нежилих приміщень № 18 та № 19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке внесено в реєстри на підставі договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 укладеним між Бучацьким А. М. та ПАТ «УкрСиббанк» та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 20.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

Позивачем 02.07.2018 до відділу діловодства суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача.

Судове засідання призначене на 03.07.2018 не відбулось.

Ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 04.07.2017 позивача та відповідачів викликано у судове засідання, що відбудеться 12.07.2018.

Позивачем 11.07.2018 до відділу діловодства суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі матеріалами врахувавши подані 02.07.2018 пояснення позивача.

Позивач в судове засідання 12.07.2018 не з'явився.

Відповідач-1 в судовому засіданні 12.07.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Відповідач-2 в судовому засіданні 12.07.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Судом не прийнято викладені позивачем в поясненнях обставини з огляду на наступне

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи 14.06.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

З поданих пояснень вбачається, що фактично позивачем змінено підстави позову в частині обґрунтування вимог про розірвання кредитного договору № 0 від 24.01.2008, що подані після закінчення підготовчого засідання.

В судовому засіданні 12.07.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Розглянувши заяву позивача про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання припиненим договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 та скасування реєстраційного запису у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомості: нежилих приміщень № 18 та № 19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке внесено в реєстри на підставі договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 укладеним між Бучацьким А. М. та ПАТ «УкрСиббанк» та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 20.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», суд відзначає, що часткова відмова позивача від позову не суперечить діючому законодавству України та приймається судом, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

24.01.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») (банк, відповідач-1) та Фізичною особою-підприємцем Бучацьким Андрієм Михайловичем (позичальник, позивач) було укладено кредитний договір № 0 (далі - кредитний договір № 0).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 0 банк зобов'язується надавати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії в національній валюті України на суму ліміту кредитної лінії, що дорівнює 454.500,00 грн., у порядку та на умовах, визначених цим договором.

12.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (цесіонарій, відповідач-2) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (далі - договір відступлення).

Відповідно до п. 1 договору відступлення у зв'язку з укладенням між цедентом та цесіонарієм договору факторингу № 1 від 12.12.2011 цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору.

Згідно виписки з додатку № 1 до договору відступлення відповідачем-1 відступлено право вимоги зокрема за договором іпотеки № 13134 від 24.01.2008

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем-1 істотно порушено умови кредитного договору № 0, а тому він підлягає розірванню на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України. Також відповідачем-1 не повідомлено позивача про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 13134 від 24.01.2008, тому договір про відступлення підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами п. 1.2 кредитного договору № 0

1.2.1. Надання кредиту здійснюється з 24.01.2008.

1.2.2. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в термін, не пізніше 24.01.2011, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 договору.

Позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок № 8017 в АКБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений в цьому пункті рахунок банку.

Згідно п.п. 1.3.1, 1.3.2 кредитного договору № 0 за користування кредитними коштами за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, процентна ставка встановлюється в розмірі 28% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором. Нарахування та облік процентів банк здійснює відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, зокрема, нормативних актів Національного Банку України.

У п. 2.1 кредитного договору № 0 зазначено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнято в заставу нерухомість, а саме нежиле приміщення загальною площею 265,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ринковою вартістю 2.272.500,00 грн., згідно договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008.

Строк дії договору встановлюється з дати його укладання і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі її нарахування (п. 9.5 кредитного договору № 0).

У додатку № 1 до кредитного договору № 0 сторонами було визначено графік погашення кредиту.

02.07.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Фізичною особою-підприємцем Бучацьким Андрієм Михайловичем укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0, в якій сторонами було погоджено, що у зв'язку зі зміною виду кредитування, для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме № 0 від 24.01.2008, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 0 від 02.07.2008.

У вказаній додатковій угоді сторони домовились, що терміни у кредитному договорі використовуються у наступній редакції: база нарахування процентів - вся сума або частина кредитних коштів, наданих позичальнику за договором, на яку банк нараховує проценти за користування кредитом згідно умов договору; законодавство України - чинне законодавство України, в тому числі нормативно-правові акти Національного банку України; комісія або комісії - комісійна винагорода банку; кредитна лінія форма надання кредиту, яка передбачає надання кредиту позичальнику в майбутньому одним траншем або декількома траншами, але. будь-якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії та в межах встановленого строку (термінів кредитування), як це встановлено цим договором. При цьому, по мірі повернення раніше наданих коштів (грантів) ліміт кредитної. лінії поновлюється; ліміт кредитної лінії - гранично припустима сума заборгованості позичальника перед банком за загальною сумою виданих траншів у базовій валюті договору (без обліку процентів і комісій) в день подання заяви на отримання чергового траншу та/або в день зниження ліміту кредитної лінії згідно з умовами договору; національна валюта - національна валюта України; прострочена сума основного боргу - сума кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на дату повернення кредиту, встановлену п. 1.2.2. договору та/або на дату, встановлену графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 2 до договору) не повернена позичальником до банку. Прострочена сума основного: боргу в кожній із валют договору розраховується шляхом помноження пропорційної частки фактичної заборгованості за основним боргом в кожній з валют у загальному обсязі заборгованості за основним борі ом на прострочену суму основного боргу. Для цього заборгованість за основним боргом в кожній із валют, загальна заборгованість за основним боргом та прострочена сума . основного боргу перераховуються в базову валюту Договору (перерахування в базову валюту здійснюється шляхом помноження суми в валюті траншу на поточний курс гривні Національного банку України до такої валюти, та ділення на поточний курс гривні Національного банку України до базової валюти); прострочені комісії - комісії, при сплаті яких позичальником порушено передбачені договором терміни їх сплати; прострочені проценти - проценти за користування кредитом, що не сплачені у передбачені договором терміни їх погашення; строкова сума основного боргу - сума кредиту, що надана позичальнику за договором і при поверненні банку або користуванні якою станом на певну дату позичальником не порушено терміни її погашення згідно умов договору; строкові комісії - комісії, при сплаті яких позичальником не порушено передбачені договором; строкові проценти - проценти за користування кредитом, при сплаті яких не порушено передбачені договором терміни погашення таких процентів; транш - сума кредиту повністю або частка суми кредиту, що надається позичальнику в межах встановленого ліміту кредитної лінії під процентну ставку та на строк, встановлені цим договором.

У п. 2 додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 погоджено внесення змін до п. 1.1 договору № 0 від 24.01.2008, зокрема, викладено останній у наступній редакції: Банк зобов'язується надавати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цьому договорі, у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 454.500,00 грн., у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) в будь-якій валюті, що передбачена ним договором, в межах ліміту кредитної лінії. Сторони погодити, що з метою отримання траншу в доларах США позичальник надає до банку письмову заяву (за формою згідно додатку № 1 до договору), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах ліміту кредитної лінії) та бажану дату його отримання. Надання траншів в національній валюті здійснюється на підставі окремих додаткових угод до договору, укладених між банком та позичальником. Ліміт кредитної лінії розраховується в базовій валюті незалежно від валюти траншів, що видаватимуться. Валютою кредиту (траншу) можуть бути: долар США (USD), та/або гривня України (UAH).

Базовою валютою за цим договором є гривня. Під базовою валютою за договором розуміється валюта, в яку перераховуються суми наданих та/або запитаних до отримання кредитів (траншів) в різних валютах договору, для розрахунку ліміту кредитної лінії та заборгованості позичальника.

Загальна сума заборгованості за всіма позичковими рахунками (за якими обліковуються всі видані за цим договором транші) розраховується шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют даного договору, помножених на курс гривні Національного Банку України до такої валюти, та поділених на курс гривні Національного Банку України до базової валюти на день надання заявки на видачу чергового траншу.

Загальна сума заборгованості за всіма траншами (частинами) кредитів на день подання заяви на видачу чергового траншу та/або на дату зниження ліміту кредитної лінії, не може перевищувати встановленого п. 1.1. договору та/або графіком зниження ліміту кредитної лінії, наведеного в додатку до договору, ліміту кредитної лінії незалежно від виду валюти наданих траншів (частин) кредиту.

Крім того, вказаною додатковою угодою (п. 4) погоджено внесення змін до кредитного договору в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитом, а саме: 14,9% річних за кредитами в доларах США (USD) та 20,9% річних за кредитами в українській гривні.

В п. 3 примірника додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 позичальника зазначено, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору в доларах США (USD) - на рахунок № НОМЕР_1 в банку, код банку (МФО) 351005, тоді як в п. 3 примірника додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 банку вказано, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору в доларах США (USD) - на рахунок № НОМЕР_1 в банку, код банку (МФО) 351005.

У зв'язку з тим, що редакція додаткової угоди № 1 від 02.07.2008, наявна у позичальника відрізняється від редакції додаткової угоди № 1 від 02.07.2008, що наявна у банку, Фізичною особою-підприємцем Бучацьким Андрієм Михайловичем був поданий до Господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 до кредитного договору № 0 від 24.01.2008 на підставі того, що відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо умов додаткової угоди, які мають істотне значення.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/1831/17 від 20.04.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2017 залишено без змін, в позові Фізичній особі-підприємцю Бучацькому Андрію Михайловичу відмовлено повністю.

Позивач в обґрунтування вимоги про розірвання кредитного договору № 0 вказує, що відповідач-1 порушив умови кредитного договору та не виконав своє зобов'язання щодо надання кредиту в повному розмірі; в односторонньому порядку збільшив зобов'язання позивача за кредитним договором; не приймав виконання зобов'язання позивачем за кредитним договором.

Як вже зазначалось вище відповідно до п. 1.2.1 кредитного договору № 0 надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 24.01.2008.

Отже, умовами договору не встановлено, що кредит у повному обсязі (в сумі 454.500,00 грн.) надається саме 24.01.2008.

Згідно п. 1.5 кредитного договору № 0 кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем-1 позивачу на рахунок № НОМЕР_2 виконано зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору № 00 шляхом надання наступних траншів: 20.02.2008 в сумі 50.000,00 грн.; 11.03.2008 в сумі 75.264,00 грн.; 11.04.2008 в сумі 10.110,00 грн., разом 135.374,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 02.07.2008 сторони внесли зміни до кредитного договору № 0 та в п. 2 передбачили, що кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) в будь-які валюті, що передбачена цим договором, в межах ліміту кредитної лінії. Сторони погодити, що з метою отримання траншу в доларах США позичальник надає до банку письмову заяву (за формою згідно додатку № 1 до договору), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах ліміту кредитної лінії) та бажану дату його отримання. Надання траншів в національній валюті здійснюється на підставі окремих додаткових угод до договору, укладених між банком та позичальником.

В подальшому за заявками позивача № 1 від 03.07.2008 та № 2 від 08.07.2008 відповідачем-1 на рахунок № НОМЕР_2 надано наступні транші: 04.07.2008 - 25.000,00 дол. США (113.750,00 грн.); 08.07.2008 - 25.000,00 дол. США (114.750,00 грн.).

В банківських виписках в яких міститься інформація про надання позивачу траншів 04.07.2008 в сумі 25.000,00 дол. США та 08.07.2008 в сумі 25.000,00 дол. США в призначенні платежу вказано: «надання кредиту згідно угоди 0 від 02.07.2008: 1649122 - Бучацький А.М.».

Позивач в позовній заяві не заперечує отримання коштів в розмірі 113.750,00 грн. та в розмірі 114.750,00 грн. Більше того, позивач у своєму зверненні до відповідача, яке отримано останнім 01.04.2011 та зареєстроване за вх. № 135-17-25/225, також підтверджує що 04.07.2008 та 08.07.2008 ним отримані кошти згідно кредитного договору № 0.

З огляду на те, що кошти в сумі 50.000,00 дол. США надійшли на рахунок позивача, що визначений в кредитному договорі № 0 як рахунок отримання кредиту, а також те, що сам позивач у листуванні зазначає, що ці кошти отримані згідно кредитного договору № 0, суд приходить до висновку, що відбулась помилка при заповненні інформації під час проведення операції з переведення коштів.

Доказів того, що позивач звертався до відповідача-1 з іншими заявами про надання траншу в доларах США в розмірі залишку ліміту кредитування не подано. Також матеріали справи не містять доказів укладення між позивачем та відповідачем-1 угоди про надання траншу в межах залишку ліміту кредитування в національній валюті.

Отже посилання позивача на те, що відповідачем-1 не надано кредиту в повному обсязі не відповідають дійсності.

Також не відповідають дійсності твердження позивача, що відповідачем-1 в односторонньому порядку збільшено зобов'язання позивача за кредитним договором № 0, оскільки

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 469 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Позивачем не заперечується факт отримання коштів в сумі 50.000,00 дол. США та не подано доказів повернення цих коштів відповідачу-1 як помилково перерахованих, тим самим позивач погодився на отримання цих коштів згідно кредитного договору № 0.

Більше того, сума 50.000,00 дол. США в гривневому еквіваленті з урахуванням отриманих коштів в сумі 135.374,00 грн. не перевищує встановлений кредитним договором № 0 кредитний ліміт в розмірі 454.500,00 грн.

Згідно платіжного доручення № 9 від 31.03.2011 позивачем було здійснено перерахування з погашення коштів за кредитним договором № 000 від 02.07.2008 № 000 від 24.01.2008 в розмірі 10.000,00 грн.

Однак, з цього платіжного доручення вбачається, що позивачем перерахування коштів було здійснено на рахунок № НОМЕР_2, тоді як в додатковій угоді № 1 від 02.07.2008 визначено, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору в українській гривні на рахунок НОМЕР_1.

В матеріалах справи наявна копія квитанції № 1 від 11.11.2011 відповідно до якої позивачем здійснено перерахування з погашення коштів за кредитним договором № 000 від 02.07.2008 № 000 від 24.01.2008 на рахунок НОМЕР_1.

Документального підтвердження, що вказані кошти не зараховані в рахунок погашення кредиту згідно кредитного договору № 0 позивачем не подано, а отже не доведено не прийняття відповідачем-1 виконання зобов'язання позивачем за кредитним договором.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оцінка порушення умов договору як істотне повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, а саме істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем передбачених договором зобов'язань, що призводить до завдання іншій стороні значної шкоди.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не було належним чином доведено порушень умов кредитного договору № 0 відповідачем та завданої цими порушеннями шкоди, внаслідок яких позивача значною мірою було позбавлено того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору.

Позивач в обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 вказує, що відповідачем-1 в порушення ст. 24 Закону України «Про іпотеку» не було повідомлено позивача про відступлення права вимоги, а тому відповідач-1 був позбавлений права вчиняти будь-які дії щодо предмета за договором іпотеки № 13134 від 24.01.2008.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Умови договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 не містять застережень щодо необхідності отримання згоди іпотекодавця (позивача) про заміну кредитора (іпотекодержателя).

Відповідно до ст. 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, ризики неповідомлення боржника несе новий кредитор, оскільки якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він може виконати зобов'язання старому кредитору, і таке виконання буде вважатися належним. І як будь-яке належне виконання, виконання зобов'язання на користь старого кредитора буде означати припинення зобов'язання для боржника (ст. 599 ЦК України). Тобто новий кредитор буде не в праві вимагати від боржника виконання на свою користь. Єдине право, що залишиться у нового кредитора в такому випадку - це право вимагати від старого кредитора передачі всього отриманого від боржника як безпідставного збагачення (ст.ст. 1212- 1214 ЦК України).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсними договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про розірвання кредитного договору № 0 від 24.01.2008 та про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича в зазначені вище частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 231, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині визнання припиненим договору іпотеки від 24.01.2008 № 13134 закрити.

2. Провадження у справі в частині скасування реєстраційного запису у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомості: нежилих приміщень № 18 та № 19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке внесено в реєстри на підставі договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 укладеним між Бучацьким А.М. та ПАТ «УкрСиббанк» та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 20.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» закрити.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 26.07.2018.

СуддяВ.В.Сівакова