КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/18812/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 16.07.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Компанії "Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited") на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 (повний текст складено 15.03.2018)

у справі № 910/18812/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Компанії "Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited")

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГК "Газовий Альянс" (третя особа -1)

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Явдюк Наталія Анатоліївна (третя особа-2)

про визнання недійсним договору застави

В судовому засіданні 16.07.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 Компанія «Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited") звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в забезпечення виконання зобов'язань третьої особи 1 перед відповідачем за укладеним між ними кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 05.11.2012, між позивачем та відповідачем 05.11.2012 було укладено договір застави акцій №20-3782/3-1, предметом якого є прості іменні акції Приватного акціонерного товариства "Пласт". Однак, як зазначив позивач, вказаний договір застави було підписано його представником з перевищенням повноважень, оскільки відповідно до виданої на ім'я останнього генеральної довіреності, права на вчинення таких правочинів у представника були відсутні.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись у відзиві зокрема на те, що видана на гр. Онищенка О.Р. генеральна довіреність не містить жодних обмежень на укладення окремих правочинів. Крім того, позивачем були вчинені конклюдентні дії по наступному схваленню спірного договору застави шляхом підписання до нього додаткових угод, оскільки позивач уповноважував гр. Онищенка О.Р. та гр. Кадирову І.П., які підписували додаткові угоди від імені позивача, на укладення правочинів щодо розпорядження його майном.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/18812/17 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що у справі наявні докази вчинення позивачем конклюдентних дій по наступному схваленню спірного правочину, а тому позов про визнання недійсним договору застави не підлягає задоволенню, відповідно інші вимоги мають похідний характер і задоволенню також не підлягають. Встановивши відсутність правових підстав для задоволення позову, заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності місцевий господарський суд відхилив.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням та неправильним застосуванням місцевим судом норм матеріального права, а саме ст. 241 ЦК України.

Апелянт зазначає, що спірний договір вчинено за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що суперечить приписам ч. 2 ст. 203 ЦК України, з перевищенням повноважень наданих представнику "Остексперт Лімітед" та є підставою для визнання такого договору недійсним.

Апелянт вказує, що зі змісту Генеральної довіреності від 12.09.2012, на підставі якої було підписано спірний договір, вбачається, що представнику "Остексперт Лімітед" було надано право заключати, змінювати та розривати іпотечні договори від імені компанії, що стосуються власності компанії, за умовами, узгодженими з банком, щоб забезпечити виконання третіх осіб по відношенню до банку. Натомість, представником позивача за генеральною довіреністю від 12.09.2012 Онищенком О.Р. підписано від імені позивача не договір іпотеки, а договір застави, які не є тотожними.

В частині обґрунтувань позивача щодо підписання спірного договору представником позивача за генеральною довіреністю від 12.09.2012 Онищенком О.Р. з перевищенням повноважень суд визнав доводи обґрунтованими, проте за аналізом наданих відповідачем додаткових угод до договору застави дійшов висновку про вчинення позивачем дій, що свідчать про наступне схвалення спірного договору.

На переконання апелянта, з тексту генеральних довіреностей від 16.09.2013, 31.03.2014, 16.09.2014 та 21.09.2015, на підставі яких було укладено додаткові угоди до спірного договору застави акцій, чітко вбачається обсяг повноважень представника на надання в заставу або іпотеку майна для досягнення цілей компанії, при цьому не передбачено право укладати договори для забезпечення виконання зобов'язань третіх осіб по відношенню до банку.

Висновок суду щодо відсутності у тексті зазначених генеральних довіреностей застереження щодо заборони підписання договорів та передачі в заставу майна позивача для забезпечення виконання інших осіб є необ'єктивний та упереджений, оскільки надаючи правовий аналіз змісту Генеральної довіреності від 12.09.2012, суд у цьому ж рішенні зазначає про те, що у позивача відсутній обов'язок викладати перелік всіх інших договорів, які представник позивача не має права вчиняти.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, звертає увагу на те, що у п. 2 Генеральної довіреності від 12.09.2012 зазначено, що особа має право відкривати, керувати, закривати один або більше банківських, брокерських або інших рахунків в будь-якій юрисдикції від імені Компанії та складати, підписувати, затверджувати та реалізовувати чеки, векселя, договори позики або інші договірні документи будь - якого походження, пов'язані з цілями справ Компанії та все інше, що представник вважає за потрібне. Тобто, Генеральною довіреністю від 12.09.2012 надано гр. Онищенко О.Р. право повного розпорядження будь - якими активами "Остексперт Лімітед", шляхом вчинення будь - яких договорів та правочинів.

Вважає посилання апелянта на те, що у довіреності від 12.09.2012 представнику Компанії Онищенко О.Р. надано право заключати, змінювати та розривати виключно іпотечні договори такими, що не відповідають дійсності.

Вказує, що дана довіреність не містить жодних обмежень на укладання окремих правочинів, в тому числі стосовно укладання договору застави акцій.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06.04.2016 у справі №3-84гс16, відповідно до якої законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки утвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено.

На думку відповідача, позивачем щонайменше 5 разів вчинялись дії на уповноваження Онищенка О.Р. та Кадирової І.П. на укладення правочинів щодо розпорядження майном компанії, на підставі яких укладались додаткові угоди до договору застави, а тому спірний правочин є схваленим позивачем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 17.04.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 у справі №910/18812/17 поновлено Компанії "Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited") строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/18812/17, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.05.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №910/18812/17 розгляд справи відкладено на 13.06.2018, з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин справи, зважаючи на задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, приймаючи до уваги неявку представників позивача, третіх осіб 1 та 2.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі №910/18812/17 для з'ясування обставин справи, з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин справи, приймаючи до уваги неявку представників третіх осіб 1 та 2 оголошено перерву у справі до 20.06.2018. Запропоновано учасникам апеляційного провадження подати пояснення з питань, які виникли під час розгляду справи.

20.06.2018 до Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів установчих документів Компанії "Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited"), а саме установчого договору та статуту, а також належним чином засвідчений витяг із законодавства Республіки Кіпр, яке регулює спірні правовідносини (повноваження представників тощо), зокрема афідевіт.

Після розгляду в судовому засіданні 20.06.2018 вказаного клопотання та відмови у його задоволенні, представник відповідача подав суду заяву про відвід судді Скрипки І.М. у справі №910/18812/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 передано справу №910/18812/17 для визначення автоматизованою системою відповідно до ст. 32 ГПК України судді, який має вирішити питання про відвід, заявлений представником відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 20.06.2018 оголошено, що наступне судове засідання відбудеться 25.06.2018.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2018 заяву Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про відвід судді Скрипки І.М. передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу) Яковлєву М.Л., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Разіна Т.І., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2018 у справі №910/18812/17 відмовлено представнику Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в задоволенні заяви про відвід судді Київського апеляційного господарського суду Скрипки І.М. від розгляду справи №910/18812/17.

25.06.2018 до Київського апеляційного господарського суду на стадії дослідження матеріалів справи від представника відповідача надійшли клопотання:

- щодо долучення письмових пояснень з приводу питань застосування до спірних правовідносин законодавства Республіки Кіпр, а також з'ясування змісту вказаних норм в порядку, встановленому Законом України "Про міжнародне приватне право" вирішення питання про залучення спеціаліста в галузі права;

- щодо встановлення змісту правових норм іноземного права шляхом звернення до компетентних органів іноземної держави через Міністерство юстиції України;

- щодо звернення до Посольства Республіки Кіпр у місті Києві про надання правової допомоги щодо з'ясування норм матеріального права Республіки Кіпр;

- щодо залучення експерта у галузі права щодо з'ясування норм матеріального права Республіки Кіпр, які:

регулюють питання представництва, в тому числі видачі генеральної та інших довіреностей від імені юридичних осіб, зареєстрованих та створених відповідно до законодавства Республіки Кіпр, встановлення обсягу повноважень та їх обмежень за такими довіреностями,

регулюють питання необхідності схвалення правочинів органами управління та/або учасниками/засновниками вказаних вище юридичних осіб, вчинених представниками, в тому числі за умови перевищення повноважень (якщо такі мають місце),

визначають поняття/категорії права (зокрема перелік правочинів та дій тощо), зазначені у генеральних довіреностях, на підставі яких укладався договір застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012 та 15 додаткових угод до нього п.Онищенко О.Р. та Кадировою І.П., зокрема у Генеральній довіреності від 12.09.2012,

також з'ясування змісту вказаних норм згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у Республіці Кіпр.

Вказані клопотання в суді першої інстанції не заявлялись, представником відповідача на стадії дослідження доказів в суді апеляційної інстанції 20.06.2018 заявлено необгрунтований відвід головуючому у справі, та в період часу з 20.06.2018 по 25.06.2018 (дата наступного судового засідання), а саме 25.06.2018 подано вищевказані клопотання без обгрунтування причин їх подання лише на стадії дослідження доказів у справі та без надіслання їх копії іншим учасникам справи.

Оскільки зі змісту генеральної довіреності від 12.09.2012, на підставі якої було укладено оспорюваний договір, чітко передбачено обсяг повноважень Онищенка О.Р., позивач не заперечує факт видачі такої довіреності, оспорюваний договір був укладений на території України за національним законодавством України, порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності не оскаржуються у даній справі, відповідач не оскаржував в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції та погодився з доводами оскаржуваного рішення, в тому числі і щодо укладення оспорюваного договору з перевищенням представником позивача повноважень, заявлені представником клопотання судом визнані необґрунтованими та спрямованими на затягування розгляду справи.

Після розгляду в судовому засіданні 25.06.2018 вказаних клопотань та відмови у їх задоволенні, представник відповідача подав суду заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б. у справі №910/18812/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 у справі №910/18812/17 передано справу №910/18812/17 для визначення автоматизованою системою відповідно до ст. 32 ГПК України судді, який має вирішити питання про відвід, заявлений представником відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.06.2018 оголошено, що наступне судове засідання відбудеться 16.07.2018.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018 заяву Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б. передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу) Кропивної Л.В., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 колегією суддів у визначеному складі у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про відвід суддів Скрипки І.М., Гончарова С.А., Михальської Ю.Б. від розгляду справи №910/18812/17 відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.07.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.07.2018 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники третіх осіб 1 та 2 в судове засідання апеляційної інстанції 16.07.2018 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників третіх осіб 1 та 2 обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.11.2012 між відповідачем та третьою особою-1 укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3782/2-1, відповідно до п. 2.1 якого відповідач зобов'язався надати третій особі-1 кредит шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 50 000 000 доларів США (ліміт кредитної лінії) на умовах, встановлених договором, а третя особа-1 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти, встановлені договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань третьої особи-1 за кредитним договором, між відповідачем, як заставодержателем, та позивачем, як заставодавцем, укладено Договір застави акцій № 20-3782/3-1 від 05.11.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк H.A. за реєстраційним номером 1218.

Відповідно до п. 1.2. вказаного правочину предметом застави є прості іменні акції за кодом ISIN - UA у бездокументарній формі кількістю 5601493 штук, що становить 70 % статутного капіталу емітента. Емітентом вказаних акцій є Приватне акціонерне товариство "Пласт".

Згідно з п. 1.3. Договору застави майно належить позивачу на праві власності, що підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах від 05.11.2012 №099033 депонента, виданою ПАТ "Промінвестбанк", станом на 05.11.2012.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що сторони цього договору оцінюють майно у 280 227 000, 00 грн.

Як вбачається із преамбули даної угоди, від імені позивача при його підписанні діяв Онищенко Олександр Романович на підставі генеральної довіреності від 12.09.2012, посвідченої Неофітос Аргуроу, нотаріусом Нікосії, Кіпр, 12.09.2012, підпис якого засвідчено Апостилем №323993/12 від 25.09.2012, підписаним постійним секретарем Міністерства юстиції та правопорядку Республіки Кіпр Деспо Ксенофонтом. У реквізитах сторін міститься відповідний підпис від імені Онищенка О.Р. та відбиток печатки позивача.

Як вбачається із генеральної довіреності від 12.09.2012, позивач призначив Онищенка О.Р. в якості його законної довіреної особи, який від імені позивача повинен виконувати всі чи будь-які дії, зазначені в довіреності, зокрема,

- вести переговори, контролювати, продовжувати та виконувати всі бізнес справи та необхідні або будь-які справи, пов'язані або маючі відношення до бізнесу та справ компанії, і для таких цілей підписувати та виконувати всі контракти та інші документи, що мають відношення до даних справ (п.2);

- відкривати, керувати, закривати один або більше банківських, брокерських або інших рахунків у будь-якій юрисдикції від імені компанії та складати, підписувати, затверджувати та реалізовувати чеки, векселя, договори позики або інші договірні документи будь-якого походження, пов'язані з цілями справ компанії та все інше, що представник може вважати за потрібне. Представник має право заключати, змінювати та розривати іпотечні договори від імені компанії, що стосуються власності компанії, за умовами, узгодженими з банком, щоб забезпечити виконання зобов'язань третіх осіб по відношенню до банку (п.3).

Зі сторони Банку Договір Застави підписано Директором з корпоративного бізнесу Кравцем Владиславом Івановичем, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 05 червня 2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С. та зареєстрованої в реєстрі за № 1044.

Як зазначає позивач, вказана вище довіреність на представника Онищенка О.Р. була дійсно видана останньому, однак вчинення ним спірного правочину відбулось із перевищенням повноважень.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, при посвідченні Договору Застави Нотаріус зобов'язаний перевірити цивільну правоздатність та дієздатність юридичних осіб, перевірити повноваження представника юридичної особи відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», гл. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій.

При посвідченні правочину, нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові, дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей - ч. 7 ст. 44 Закону України «Про нотаріат».

У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи згідно з ч. 9 ст. 44 Закону України «Про нотаріат». Тобто Нотаріус, вивчивши надану на представника Позивача довіреність мав право звернутися до «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» із запитом щодо наявності повноважень у представника на укладення Договору Застави.

Крім того, п.5 гл. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції на дату підписання Договору Застави) визначено, що перевірка повноважень представників осіб за довіреністю здійснюється за довіреністю, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат», а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які складено за кордоном за участю іноземних властей або які від них виходять, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної або юридичної особи, від імені якої діє представник.

Легалізація документів або проставлення апостиля - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують тільки справжність підпису особи, що засвідчила документ. При цьому ні апостиль, ні легалізація не підтверджують зміст документа, не означають, що держава якимось чином схвалює або виступає проти інформації, що міститься в документації. Штамп «апостиль» на документи є спрощеним способом оформлення документів для їх використання за кордоном.

Документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Консульська легалізація документів відбувається на підставі ст.54 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 02 квітня 1994 року №127/94 та полягає у тому, що Консул легалізує документи і акти, складені за участю властей консульського округу, або такі, що виходять від цих властей. Органи України приймають такі документи і акти на розгляд лише при наявності консульської легалізації, якщо інше не передбачено законодавством України або міжнародним договором, учасниками якого є Україна і держава перебування.

Таким чином, можуть прийматися іноземні офіційні документи без консульської легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. А саме Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961, далі по тексту - Гаазька конвенція), якою передбачено спрощений порядок засвідчення документів шляхом проставлення на них спеціальної печатки - апостиля, ратифікованою Верховною Радою України відповідно до Закону України від 10.01.2002 №2933-111 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» і діє на території України з часу набрання чинності зазначеним Законом. Легалізація проводиться для всіх інших країн, які не підписали Гаазьку конвенцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з преамбули спірного правочину вбачається, що в ній зазначено правову підставу, на якій представник позивача діяв від його імені - генеральну довіреність від 12.09.2012, в якій прямо передбачено обсяг повноважень такого представника, серед яких право на укладення будь-яких інших забезпечувальних договорів, окрім договорів іпотеки, відсутнє.

Відтак, відповідач за всіма обставинами не міг не знати про наявні обмеження повноважень представника позивача при укладенні спірного Договору, однак, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Одночасно, не є обґрунтованими посилання відповідача на те, що представник позивача мав право підписувати інші договірні документи будь-якого походження, пов'язані з цілями справ позивача та що вказана довіреність не містить жодних обмежень на укладення окремих правочинів.

Як вбачається зі змісту даної довіреності, представнику позивача надано право на підписання лише будь-яких договірних документів, тобто таких документів, що укладаються додатково до договорів (додатки, акти тощо), а не будь-яких правочинів, що за своєю суттю направлені на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків для позивача.

Поряд із цим, у вказаній довіреності право на укладання представником позивача договорів виокремлено щодо певних видів угод, а саме зазначено, що останній має право укладати іпотечні договори. При цьому, у позивача відсутній обов'язок викладати перелік всіх інших договорів, які представник позивача права вчиняти не має.

Позивач у даному випадку чітко передбачив, які саме договори можуть бути укладені представником позивача шляхом надання останньому відповідних повноважень для укладення іпотечних договорів.

Так, зі змісту Генеральної довіреності від 12.09.2012, на підставі якої було підписано спірний договір, вбачається, що представнику "Остексперт Лімітед" було надано право заключати, змінювати та розривати іпотечні договори від імені компанії, що стосуються власності компанії, за умовами, узгодженими з банком, щоб забезпечити виконання третіх осіб по відношенню до банку.

Натомість, представником позивача за генеральною довіреністю від 12.09.2012 Онищенком О.Р. підписано від імені позивача не договір іпотеки, а договір застави, які не є тотожними.

Поняття іпотеки є більш вузьким та має свій відособлений предмет - майно на яке може розповсюджуватися іпотека - нерухомість.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо) (ч.ч.1,2 ст.576 ЦК України).

Іпотека є окремим видом застави, що законодавчо закріплено ч.1 ст.575 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому вказаним Законом.

Таким чином, оскільки поняття застави є ширшим, ніж поняття іпотеки, яка є окремим видом застави, то позивач безпосередньо передбачив у генеральній довіреності від 12.09.2012 право на укладення не будь-яких договорів застави, а саме договорів іпотеки.

Зі змісту ч. 1 ст. 575 ЦК України також слідує, що іпотека передбачає забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) визначено, що рухоме майно становлять окремі рухомі речі, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов'язки.

Водночас, п.1.2 оспорюваного договору передбачено передачу в заставу цінних паперів ПрАТ "Пласт" (простих іменних акцій в без документарній формі), які не підпадають під визначення будь-яких видів нерухомого майна, що може бути предметом іпотеки.

Відтак, представником позивача було укладено оспорюваний договір про передачу в заставу рухомого майна - цінних паперів, за наявності в нього повноважень на передання в забезпечення тільки нерухомого майна за договорами іпотеки.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про вчинення спірного правочину Онищенком О.Р. за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що суперечить приписам ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України та є підставою для визнання такого договору недійсним.

В частині обґрунтувань позивача щодо підписання спірного договору представником позивача за генеральною довіреністю від 12.09.2012 Онищенком О.Р. з перевищенням повноважень суд визнав доводи обґрунтованими, проте за аналізом наданих відповідачем додаткових угод до договору застави дійшов висновку про вчинення позивачем дій, що свідчать про наступне схвалення спірного договору.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду про схвалення правочину позивачем шляхом вчинення конклюдентних дій у вигляді підписання додаткових угод до оспорюваного договору протягом майже трьох років, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом - ст. 97 ЦК України. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа (в нашому випадку - Генеральної довіреності), що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність відповідача, як іншої сторони Договору Застави з такою Генеральною довіреністю (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень. Відповідно, відповідач не може посилатися на те, що йому було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента чи взагалі відсутність у цього представника повноважень на підписання Договору Застави (аналогічна правова позиція, викладена в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи (ст. 246 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що додаткові угоди від 23.10.2013 та від 27.01.2014 до Договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012 було підписано представником «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» Онищенком О.Р. на підставі довіреності від 16.09.2013, додаткові угоди від 14.05.2014, 29.08.2014, 30.09.2014, 25.12.2014, 29.04.2015, 12.11.2015, 28.12.2015 до Договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012 від імені Компанії «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» було підписано представником Компанії Кадировою Інессою Петрівною, яка діяла на підставі Генеральних довіреностей від 31.03.2014, від 16.09.2014, від 21.09.2015.

Відповідно до п.2 Генеральної довіреності від 16.09.2013, виданої «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» на ім'я Олександра Онищенка, довіреній особі надано право віддавати під заставу, іпотеку, обтяжувати, закладати у будь-якій формі будь-яке майно товариства за умов, що Довірена особа може визнати за необхідне на свій розсуд, що має відношення до бізнесу Компанії.

Відповідно до п.2 Генеральної довіреності від 31.03.2014, виданої «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» на ім'я Інесси Кадирової, довіреній особі Компанії надано право надано право віддавати у заставу, обтяжувати, закладати будь-яким чином майно, грошові кошти та активи Компанії на таких умовах, як визначена Довірена особа на свій розсуд стосовно вищевикладеного для цілей діяльності Компанії.

Відповідно до п.2 Генеральної довіреності від 16.09.2014, виданої «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» на ім'я Інесси Кадирової, довіреній особі Компанії надано право надано право давати під заставу чи іпотеку, обтяжувати, закладати у будь-якій формі будь-яку власність Компанії за умов, що Довірена особа вважатиме на власний розсуд необхідними для досягнення цілей Компанії.

Відповідно до п.2 Генеральної довіреності від 21.09.2015, виданої «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» на ім'я Інесси Кадирової, довіреній особі Компанії надано право надано право давати під заставу чи іпотеку, обтяжувати, закладати у будь-якій формі будь-яку власність Компанії за умов, що Довірена особа вважатиме на власний розсуд необхідними для досягнення цілей Компанії.

Оцінуючи зміст Генеральної довіреності від 12.09.2012, на підставі якої було підписано Спірний договір, слід зазначити, що представнику «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» було надано право заключати іпотечні договори, що стосуються власності компанії, за умовами, узгодженими з Банком, щоб забезпечити виконання третіх осіб по відношенню до банку.

З наведених вище положень генеральних довіреностей від 16.09.2013, від 31.03.2014, від 16.09.2014 та 21.09.2015, на підставі яких було укладено додаткові угоди від 23.10.2013, від 27.01.2014, від 14.05.2014, 29.08.2014, 30.09.2014, 25.12.2014, 29.04.2015, 12.11.2015, 28.12.2015 до Договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012 вбачається, що вказаними довіреностями представнику було надано право на надання в заставу або іпотеку майна, для досягнення цілей компанії. При цьому, не передбачено право укладати договори для забезпечення виконання зобов'язань третіх осіб по відношенню до банку.

Відповідно до частини 1 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Враховуючи викладене, додаткові угоди до договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012 було підписано не уповноваженими особами та не в інтересах позивача, що не є наступним схваленням оспорюваного договору.

Крім того, вчинення дій, направлених на схвалення правочину безпосередньо особою, яка уклала правочин із перевищенням повноважень, не може свідчити про схвалення правочину особою, від імені якої було укладено договір, у розумінні ст.241 ЦК України.

Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які з свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Відповідно до пп. (а) п. 2 статуту позивача одноособовий учасник Компанії користується всіма повноваженнями Загальних зборів згідно із Законом.

Згідно до пп. (b) (1) п. 2 статуту позивача Компанія може бути заснована та/або функціонувати як приватна компанія з обмеженою відповідальністю з одним учасником.

Відповідно до уставного договору позивача, його засновником є Финел Лімітед (FYNAL LIMITED) приватна компанія з обмеженою відповідальністю (Кіпр).

Підписання зі сторони позивача додаткових угод до договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012 неуповноваженою особою за відсутністю доказів наступного схвалення спірного договору безпосередньо засновником Компанії «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» - «FYNAL LIMITED» (або її Загальними зборами) не може свідчити про наступне схвалення Спірного договору Позивачем.

Визнаючи безпідставними доводи позивача щодо відсутності у довіреностях, на підставі яких було від імені позивача підписано додаткові угоди від 23.10.2013, від 27.01.2014, від 14.05.2014, 29.08.2014, 30.09.2014, 25.12.2014, 29.04.2015, 12.11.2015, 28.12.2015 до Договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012, права представника на укладення договорів для забезпечення виконання зобов'язань третіх осіб по відношенню до банку, суд посилався на те, що у цих довіреностях відсутнє застереження щодо заборони підписання договорів та передачі в заставу майна позивача для забезпечення виконань інших осіб.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

За приписами ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

З тексту генеральних довіреностей від 16.09.2015, від 31.03.2014, від 16.09.2014, від 21.09.2015 чітко вбачається, що обсяг повноважень представника стосується укладення договорів для досягнення цілей компанії.

Висновок суду щодо відсутності у тексті генеральних довіреностей від 16.09.2015, від 31.03.2014, від 16.09.2014, від 21.09.2015 застереження щодо заборони підписання договорів та передачі в заставу майна позивача для забезпечення виконань інших осіб, і як наслідок відхилення доводів позивача, є не логічним, оскільки надаючи правовий аналіз змісту генеральної довіреності від 12.09.2012, суд дійшов протилежного висновку і зазначив, що у позивача відсутній обов'язок викладати перелік всіх інших договорів, які представник позивача вчиняти не має права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про вчинення спірного правочину Онищенком О.Р. за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що суперечить приписам ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, наступне схвалення правочину не відбулось, а тому наявні підстави для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Одночасно у зв'язку із задоволенням позову в частині визнання недійсним укладеного між сторонами договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування наслідків недійсності спірного договору шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за № 13208258 від 05.11.2012 на рухоме майно (акції) на підставі недійсного договору застави акцій № 20-3782/3-1 від 05.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1218, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису, а саме: боржник: ТОВ «ГК «Газовий Альянс», , 08800, Київська обл., Миронівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 58, кабінет 58); заставодавець: «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited"), вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр; вид обтяження: приватне обтяження; тип обтяження: застава рухомого майна; - зареєстровано: 05.11.2012 16:36:57за№ 13208258; підстава обтяження: договір застави акцій, № 20-3782/3-1, 05.11.2012, Приватний нотаріус КМНО Явдюк Н.А.

Крім того, застава на недійсним договором застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012, укладеним між сторонами, є припиненою.

Щодо заяви відповідача щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених позовних вимог, слід зазначити наступне.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктами 3-5 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відповідності до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідач вважає, що оскільки позивач оспорює договір застави з підстав відсутності повноважень представника, який підписував оспорюваний договір, то з урахуванням статусу заставодавця, а також публічності відомостей у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, останній мав можливість довідатись про своє ймовірно порушене право ще з 05.11.2012, на думку відповідача саме з цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогою позивача.

Оскільки позивач звернувся до суду 26.10.2017, відповідач вважає наявними підстави для застосування строків позовної давності у даному спорі.

Позивач заперечує щодо заяви про застосування позовної давності і зазначає, що «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» не є стороною кредитного договору. Повноважень на підписання договору застави позивачем не надавалось жодній особі, дій, направлених на визнання позивачем спірного договору застави, після підписання його не уповноваженою особою, не вчиняв. Примірника належним чином перекладеного тексту кредитного договору та/чи договору застави позивач не отримував. Відповідно, «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» стало відомо вперше після ознайомлення представника «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» з матеріалами справи №910/21156/16. Зазначену справу було порушено Господарським судом м.Києва 21.11.2016 за позовом Банку до Компанії та ТОВ «Інвінтум» про звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи правову природу спірних правовідносин, позивач зазначає, що його права та законні інтереси у зв'язку з невідповідністю договору застави вимогам чинного законодавства, у даному випадку були порушені шляхом подання позовної заяви та ухвалення судом рішення у справі № 910/21156/16 про звернення стягнення на предмет застави.

Як зазначено в заяві відповідача про застосування позовної давності, договір застави зареєстровано реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.11.2012 за №13208258. Також зареєстровані усі зміни, які вносились до договору застави додатковими угодами від 22.02.2013, 23.04.2013, 24.07.2013, 04.10.2013, 23.10.2013, 27.01.2014, 14.05.2014, 30.09.2014.

Відповідно до п.12 постанови КМУ від 05.07.2004 №830 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» про внесення до Реєстру запису про обтяження рухомого майна реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику.

Згідно з п.22 постанови №830, про внесення змін і додаткових відомостей до запису реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику.

Позивач зазначає, що в порушення зазначених приписів витяги про внесення до Реєстру запису про обтяження рухомого майна та про внесення змін і додаткових відомостей до запису на адресу позивача не надходило.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, отже у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» знало або могло знати про своє порушене право з 05.11.2012.

Доводи, викладені позивачем у запереченнях проти заяви про застосування позовної давності, колегія суддів визнає обґрунтованими.

Оскільки про своє порушене право позивачу стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи №910/21156/16, провадження у якій порушено Господарським судом м.Києва 21.11.2016, з позовом у даній справі позивач звернувся до суду 25.10.2017, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності та відмови в позові з цих підстав.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовують доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Компанії "Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited") на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 з підстав, викладених в ній, підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення, прийняте з порушенням норм матеріального права, без належного з'ясування обставин справи, підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст.129 ГПК України у зв'язку із задоволенням позову та апеляційної скарги позивача, судові витрати за їх розгляд підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії "Остексперт Лімітед" ("Ostexpert Limited") на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/18812/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/18812/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Визнати недійсним укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12) та «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited") (вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр) договір застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1218.

5. Визнати заставу за договором застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за №1218, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12) та «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited") (вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр), припиненою.

6. Застосувати наслідки недійсності договору застави акцій №20-3782/3-1 від 05.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1218, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12) та «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited") (вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр), шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за № 13208258 від 05.11.2012 на рухоме майно (акції) на підставі недійсного договору застави акцій № 20-3782/3-1 від 05.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1218, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису, а саме:

боржник: ТОВ «ГК «Газовий Альянс», , 08800, Київська обл., Миронівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 58, кабінет 58);

заставодавець: «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited"), вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр;

вид обтяження: приватне обтяження;

тип обтяження: застава рухомого майна;

- зареєстровано: 05.11.2012 16:36:57за№ 13208258;

підстава обтяження: договір застави акцій, № 20-3782/3-1, 05.11.2012, Приватний нотаріус КМНО Явдюк Н.А.

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12) на користь «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited"), (вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр) 6 400,00 грн. судового збору за подання позову.

8. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12) на користь «ОСТЕКСПЕРТ ЛІМІТЕД» ("Ostexpert Limited"), (вул. Зінонос Кітіеос, 9 КРЕДИТ КЕПІТАЛ ФАЙНЕНШІЛ, офіс 3, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр) 9 600,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

10. Матеріали справи №910/18812/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст постанови складено 26.07.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

С.А. Гончаров