ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018 Справа № 904/1685/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1О, довіреність №14-167 від 29.09.2017, адвокат

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №007.1Др-95-1217 від 01.12.2017, адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2018 у справі №904/1685/18 (суддя Ніколенко М.О.; ухвала прийнята о 11:37 год. у місті Дніпро, повний текст ухвали складено 19.06.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м.Дніпро

про стягнення 204857901,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 109301111,05 грн. пені, 25878901,44 грн. трьох процентів річних і 69677889,13 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати за переданий газ відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №16-405-Н від 28.10.2016.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2018 у справі №904/1685/18 за клопотанням відповідача провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/6470/18, яка розглядається Господарським судом міста Києва.

Ухвала вмотивована посиланням на встановлення у справі №910/6470/18 обставин, які матимуть значення для вирішення спору у справі №904/1685/18.

Не погодившись з означеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач) подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням частини 1 статті 227 Господарського процесуального України, статей 203, 215, 217 Цивільного кодексу України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2018 у справі №904/1685/18 скасувати, справу повернути до Господарського суду Дніпропетровської області; відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

Позивач вказує, що визнання/невизнання недійсною частини договору не матиме вплину на події, що вже відбулись. Позивач вважає, що рішення суду у справі №910/6470/18 матиме наслідки лише на відносини між сторонами спору з моменту набрання чинності рішення. Підписані акти прийому-передачі і сплачена вартість спожитого газу свідчить про схвалення відповідачем правочину, отже відсутні підстави для визнання його недійсним в частині остаточного розрахунку. Зазначає, що спірний договір купівлі-продажу природного газу жодним чином не суперечить положенням статті 203 Цивільного кодексу України та іншим вимогам чинного законодавства; вважає, що договір містить всі істотні умови встановлені законодавством для даного виду правочинів, такі як предмет, ціна і строк; договір укладений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печатками. На думку апелянта, необґрунтоване зупинення провадження у справі №904/1685/18 призводить до затягування строків розгляду справи і перебування учасників справи в стані невизначеності, що свідчить про порушення положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу з доводами апеляційної скарги не погодилось. Відповідач звертає увагу на те, що питання недійсності частини договору розглядається іншим судом і не входить до предмету розгляду у справі №904/1685/18, проте має вирішальне значення для правильного вирішення справи. Відповідач вважає, що під час укладення спірного договору не було дотримано частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України. На момент укладення спірного договору чинна редакція примірного договору не містила положень щодо кінцевих розрахунків, отже договір не відповідав тексту примірного договору і суперечив п. 10. Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758.

В судовому засіданні 02.08.2018 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував на задоволення апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві та своїх письмових поясненнях.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 02.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Заслухавши суддю доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження у справі №904/1685/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 204857901,62 грн., призначено підготовче засідання на 22.05.2018 о 11:00 год.

В підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.06.2018 о 11:00 год.

07.06.2018 на адресу суду першої інстанції відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом міста Києва справи №910/6470/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-405-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016.

Клопотання обґрунтоване пов'язаністю даної справи №904/1685/18 та справи №910/6470/18, оскільки позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у справі №904/1685/18 про стягнення штрафних санкцій ґрунтуються на умовах Договору купівлі-продажу природного газу №16-405-Н від 28.10.2016, а саме пункту 6.1. Договору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2018 провадження у справі №904/1685/18 було зупинено.

Задовольняючи клопотання відповідача про зупинення провадження у справі місцевий господарський суд виходив із того, що вирішення спору по суті у справі №904/1685/18 не можливе до розгляду пов'язаної із ним справи №910/6470/18, оскільки під час вирішення справи №910/6470/18 встановлюватимуться обставини, які матимуть значення для вирішення даної справи.

Колегія суддів, переглядаючи справу в апеляційному порядку, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

За приписами пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів даної справи, що предметом позовних вимог у справі за №904/1685/18 є стягнення з відповідача (ТОВ "Дніпропетровськгаз збут") на користь позивача (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу №16-405-Н від 28.10.2016 у загальному розмірі 204857901,62 грн., що складається із: 109301111,05 грн. пені, 25878901,44 грн. трьох процентів річних і 69677889,13 грн. інфляційних втрат

В обґрунтування цих позовних вимог позивач вказує, що на виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму ,59 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до пункту 6.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Відповідач, як покупець, оплату за переданий газ здійснив лише частково та не виконав зобов'язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору, що і слугувало приводом для звернення до суду про стягнення з відповідача нарахованих сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду в матеріали даної справи копію означеного Договору №16-405-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016; копії Актів приймання-передачі природного газу; розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат; копії Актів звіряння взаємних розрахунків; копії зведених даних-реєстру по погашенню заборгованості по пільгах та субсидіях населенню за природний газ на підставі актів звіряння між відповідачем і розпорядником коштів по м.Дніпру; сальдо по підприємству; довідку по операціях за договором.

Заперечуючи проти позову відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з розрахунку пені та штрафних санкцій складеного позивачем вбачається, що позивач по всім шести місяцям постачання, починає нараховувати ці санкції з 91 дня після місяця постачання природного газу, тобто, бере до уваги лише частину п.6.1. Договору, а не всю його редакцію, якою передбачено обов'язковість встановлення кінцевого дня для розрахунку лише при умові встановлення дійсної дати підписання спільних протокольних рішень. Відповідач вказав і на те, що позивач при розрахунку інфляційних втрат брав за основу суму боргу на кінець місяця, додавав до неї суму нарахованих інфляційних втрат за попередній місяць і на отриману загальну суму нараховував інфляційні втрати, таким чином здійснював подвійне нарахування інфляційних втрат. За твердженням відповідача, загальна сума пені та штрафних санкцій включає в себе як суму нарахованих пені та штрафних санкцій з 26 числа місяця наступного за місяцем поставки на суми, що були погашені поза межами наданих побутом споживачам пільг, субсидій та компенсацій, так і на ці суми погашення яких відбулось за ініціативою відповідача, а кінцевого строку по такому погашенню Договором не передбачено, що дозволяє дійти висновку про те, що сума пені, 3% річних, інфляційних нарахувань заявлені до стягнення, нараховані неправомірно.

Також, заперечуючи проти позову відповідач надав суду 07.06.2018 в матеріали даної справи клопотання про зупинення провадження у справі, в якому зазначив про те, що після відкриття провадження у справі №904/1685/18 виникли обставини, а саме ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" звернулося з позовною заявою до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-405-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 і Господарським судом міста Києва відкрито провадження у справі №910/6470/18 за вказаним позовом. ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" вважає, що під час розгляду справи №910/6470/18 Господарським судом міста Києва будуть встановлені істотні для розгляду справи №904/1685/18 обставини, які не можуть бути встановлені Господарським судом Дніпропетровської області, оскільки питання недійсності Договору або його частини вже розглядається іншим судом та не входить до предмету позову у справі №904/1685/18, проте, на думку відповідача, має вирішальне значення для правильного вирішення справи №904/1685/18.

На підтвердження свого клопотання про зупинення провадження у справі відповідач надав до матеріалів даної справи відповідну ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №910/6470/18 від 29.05.2018.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на сьогодні судовий розгляд справи №910/6470/18 Господарським судом міста Києва не завершений.

Дослідивши умови пункту 6.1. Договору №16-405-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016, колегія суддів встановила, що вони визначають порядок та умови розрахунків в залежності від певних обставин, пов'язаних з виконанням Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20, зокрема зі складанням актів звіряння взаємних розрахунків та прийняття спільного протокольного рішення.

Зі змісту позовної заяви позивача, яка розглядається у даній справі, не вбачається які саме умови пункту 6.1. договору ним були використані при проведенні розрахунку позовних вимог для визначення періодів прострочення, розміру заборгованості та розміру відповідних додаткових нарахувань, хоча в межах даного спору такі обставини підлягають обов'язковому з'ясуванню.

Між тим наразі такі обставини не можуть бути достовірно встановлені судом, оскільки у іншій справі №910/6470/18, яка розглядається господарським судом міста Києва, предметом розгляду є дійсність окремих абзаців пункту 6.1 договору, в яких викладені умови, що визначають порядок здійснення таких розрахунків.

Відтак встановлення обставин щодо виконання умов договору в частині розрахунків за придбаний газ, що є предметом розгляду справи №904/1685/18 невід'ємно пов'язані з розглядом справи №910/6470/18.

Зазначені справи пов'язані між собою, а результати розгляду останньої справи №910/6470/18 мають суттєве значення для вирішення спору у справі №904/1685/18. Така суттєвість підтверджена, зокрема, наданим відповідачем контррозрахунком заборгованості.

За наведеного вище колегія суддів визнає правильним та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час вирішення справи №910/6470/18 будуть встановлені обставини, які матимуть значення для вирішення даної справи.

Разом із цим колегія суддів враховує, що суд першої інстанції не може встановити зазначених обставин в межах даної справи, оскільки їх встановлення пов'язане насамперед із правовою оцінкою зазначених умов договору на відповідність до вимог чинного законодавства, як оспорюваного правочину, що не входить в предмет дослідження у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про відсутність підстав для визнання пункту 6.1 договору недійсним, зокрема, з огляду на вчинення відповідачем низки дій, що свідчать про схвалення та прийняття правочину до виконання, то колегія суддів не надає їм правової оцінки, оскільки, як вже було зазначено вище, це є предметом розгляду суду у іншій справі №910/6470/18.

Не входить наразі в предмет дослідження у даній справі і можливі наслідки визнання оспорюваного пункту 6.1 договору в цілому або в певних частинах.

Щодо решти доводів апеляційної скарги про те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі №904/1685/18 призводить до затягування строків розгляду справи і до перебування часників даної справи в стані невизначеності, що, на думку позивача, свідчить про порушення положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 рок, то колегія суддів відзначає наступне.

За приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відтак статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною.

Застосовуючи відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" під час розгляду справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989 (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Тобто, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (параграфи 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смирнова проти України").

Однак, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчать про необґрунтоване зупинення провадження у даній справі, таке обов'язкове, в силу приписів пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, зупинення провадження у цій справі не може вважатися таким, що призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, а відтак не свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які покладають на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржена ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у даній справі підлягає залишенню без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі, тому відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2018 у справі №904/1685/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 03.08.2018.

Головуючий суддя Подобєд І.М.

Суддя Широбокова Л.П.

Суддя Орєшкіна Е.В.