номер провадження справи 18/63/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 справа № 908/1075/18

м. Запоріжжя

за позовом приватного підприємства Елін-2007 (51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, тупик Прохідний, буд. 2, офіс 9г)

до відповідача акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11)

про стягнення 7806,91 грн.

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3.4/1 від 15.03.2018

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 18-72 від 02.05.2018

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 6521,99 грн. інфляційних втрат за період листопад 2016 року квітень 2018 року та 1284,92 грн. 3% річних за період з 25.11.2016 по 02.05.2018, на підставі договору постачання № 53 від 09.01.2015.

Ухвалою суду від 11.06.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/1075/18, присвоєно справі номер провадження 18/63/18, розгляд справи по суті призначено на 11.07.2018, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.07.2018.

В судовому засіданні 23.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на виконання умов договору № 53 від 09.01.2015 та додаткової угоди № 5 від 22.09.2015 позивачем відповідно до видаткової накладної № 255 відповідачу поставлено товар на загальну суму 29840,00 грн. Неналежне виконання останнім своїх зобовязань щодо оплати отриманого товару стало підставою для звернення до суду. Справа неодноразово розглядалась господарськими судами першої, апеляційної та касаційної інстанції. При новому розгляді справи рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2018 у справі № 908/2831/16, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2018, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ Запорізький завод феросплавів на користь ПП Елін-2007 29840,00 грн. основного боргу, 2748,47 грн. інфляційних втрат, 851,30 грн. 3% річних та 1259,91 грн. судового збору. Відповідачем рішення суду виконано 03.05.2018 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача, в тому числі суми судового збору. В рамках зазначеної справи судом стягнуто інфляційні втрати за період з січня по жовтень 2016 року та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 13.12.2015 по 24.11.2016. Позивач відзначив, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Посилаючись на приписи ст.ст. 526, 530, 599, 610, 612, 625 ЦК України та ст.ст. 193,265 ГК України позивач просив позов задовольнити.

Від відповідача 04.07.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заявлені до стягнення суми заперечив та вказав, що дійсно 13.10.2015 ПП «Елін-2007» згідно видаткової накладної № 255 поставило товар на загальну суму 29840,00 гри., проте, при прийманні товару 13.10.2015 складено акт № 6821 приймання міканітових виробів за кількістю та комплектністю і згідно зазначених в акті висновків товар не відповідав вимогам якості. В подальшому здійснювалось спільне приймання товару, про що складено акт № 7166 від 02.12.2015, в якому зазначена особлива думка ПП «Елін-2007». Запорізькою Торгово-промисловою палатою проведено експертизу поставленого товару, відповідно до висновків якої товар визнано неякісним, згідно умов Договору товар повернуто позивачу. Вважаючи, що момент для сплати грошових коштів у розмірі 29 840,00 грн. за поставлений товар не настав у зв'язку з невиконанням ПП «Елін-2007» умов договору щодо поставки якісного товару, вартість товару за видатковою накладною № 255 від 13.10.2015 не сплачувалась. Позовні вимоги про стягнення з ПАТ «ЗФЗ» па користь ПП «Елін-2007» 29840,00 грн. основного боргу, 3131,98 грн. пені, 1912,95 грн. інфляційних втрат, 767,66 грн. 3% річних стали предметом розгляду господарського суду Запорізької області у справі № 908/2831/16. Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.12.2016, залишеним без змін за результатами апеляційного оскарження, позов задоволено частково. Відповідач відзначив, що постановою від 19.05.2017 Заводським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження ВП № 53970672 на виконання наказу суду, виданого 27.02.2017, постанова державного виконавця надійшла на адресу ПАТ «ЗФЗ» 26.05.2017 і 31.05.2017 рішення суду виконано та сплачено на депозитний рахунок ВДВС 34699,68 грн. У звязку з поданням ПАТ «ЗФЗ» касаційної скарги, 06.06.2017 Вищий господарський суд України ухвалив зупинити виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/2831/16, за заявою боржника виконавче провадження зупинено 26.06.2017. Після скасування касаційною інстанцією судового рішення, 25.10.2017 ПАТ «ЗФЗ» звернулося до ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області з заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення раніше сплачених коштів на рахунок ПАТ «ЗФЗ». Постановою ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 22.11.2017 виконавче провадження закінчено, 30.10.2017 кошти повернуто ПАТ «ЗФЗ». При новому розгляді справи рішення господарського суду від 24.01.2018, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції постановою від 23.04.2018, виконано 03.05.2018. Нарахування позивачем інфляційних витрат та відсотків річних відповідач вважає безпідставним, оскільки, як при першому розгляді справи, так і при її новому розгляді рішення суду було виконано.

Позивач у запереченнях на відзив проти доводів відповідача заперечив та зазначив, що перерахування грошових коштів на депозитний рахунок виконавчої служби не може вважатися належним виконанням зобовязання по оплаті товару, в розумінні статті 599 Цивільного кодексу України. При цьому вказав, що належне виконання відповідачем зобов'язання за договором № 53 від 09.01.2015 та додатковою угодою № 5 від 22.09.2015 відбулося 03.05.2018 і до цієї дати відбувалося знецінення грошових коштів, які позивач, при належному виконанні відповідачем свого зобовязання за договором мав отримати не пізніше 12.12.2015.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством Елін-2007 (постачальником, позивачем у справі) та публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (покупцем, відповідачем у справі) укладено договір постачання № 53 від 09.01.2015 (надалі Договір), згідно з умовами якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 Договору).

У зв'язку із тим, що відповідач отримав від позивача товарно-матеріальні цінності, але добровільно не виконав свої зобов'язання за вказаним договором, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.12.2016 у справі № 908/2831/16 позовні вимоги ПП Елін-2007 (з урахуванням заяви про їх збільшення) задоволені частково: стягнуто з ПАТ Запорізький завод феросплавів на користь позивача 29840,00 грн. основного боргу, 2748,47 грн. інфляційних втрат та 851,30 грн. 3% річних.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2017 у справі № 908/2831/16 рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2016 залишено без змін.

Заводським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області постановою від 19.05.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 53970672 з виконання наказу господарського суду Запорізької області, виданого 27.02.2017, про стягнення з ПАТ «Запорізький феросплавний завод» на користь ПП «Елін-2007» 34699,68 грн.

Постанова Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшла на адресу боржника 26.05.2017.

На виконання постанови державного виконавця відповідачем 31.05.2017 сплачено на депозитний рахунок ВДВС 34699,68 грн.

Вищий господарський суд України 06.06.2017 за заявою відповідача ухвалив зупинити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2016 у справі № 908/2831/16, у звязку з поданням ПАТ «Запорізький феросплавний завод» касаційної скарги, до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.

Постановою Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 26.06.2016 виконавче провадження ВП № 53970672 зупинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2017 у справі №908/2831/16 рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

За заявою божника постановою Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 22.11.2017 виконавче провадження закінчено, 30.10.2017 кошти повернуто боржнику.

За результатами нового розгляду прийнято аналогічне рішення, рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2018 у справі №908/2831/16 позовні вимоги (з урахуванням заяви про їх збільшення) задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 29840,00 грн. основного боргу, 2748,47 грн. інфляційних втрат та 851,30 грн. 3% річних.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2018 у справі № 908/2831/16 рішення суду першої інстанції у даній справі залишено без змін.

Як вбачається з платіжного доручення № 316217 від 03.05.2018, ПАТ «Запорізький феросплавний завод» повністю здійснило погашення існуючої заборгованості за рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2018 у справі № 908/2831/16.

У звязку з тим, що заборгованість за Договором відповідачем погашено лише 03.05.2018 позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати за період з листопада 2016 по квітень 2018, включно, в сумі 6521,99 грн. та 3% річних за період з 25.11.2016 по 02.05.2018 в сумі 1284,92 грн.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішень суду.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Обставини виконання сторонами умов договору неодноразово були предметом дослідження судами всіх інстанцій у справі № 908/2831/16.

Зокрема, рішенням господарського суду від 24.01.2018 у справі № 908/2831/18, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції від 23.04.2018, встановлено, що згідно з видатковою накладною №255 від 13.10.2015 ПП Елін-2007 здійснив поставку ПАТ Запорізький завод феросплавів пять найменувань товару: втулку міканітову 22*17 мм у кількості 4,5 кг; втулку міканітову 30*22 мм у кількості 4 кг; втулку міканітову 30*24 мм у кількості 2,5 кг; прокладку міканітову 220*10 мм у кількості 20 кг; шайбу міканітову 38*22*5 мм у кількості 15 кг, на загальну суму 29840,00 грн. з ПДВ. Виставлено рахунок на оплату № 333 від 13.10.2015 на суму 29840,00 грн. Також рішенням суду встановлено, що оскільки поставка здійснена 13.10.2015, кінцевий термін оплати товару настав 12.12.2015. Факт порушення відповідачем термінів розрахунків, передбачених договором, суд визнав доведеним. Рішенням господарського суду стягнуто з відповідача основного боргу в розмірі 29840,00 грн., 851,30 грн. 3% річних за період з 13.12.2015 по 24.11.2016 та суми 2748,47 грн. інфляційних втрат за період з січня 2016 по жовтень 2016, нарахування 3131,98 грн. пені визнано неправомірним.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт порушення з боку відповідача зобовязань за Договором щодо оплати отриманого товару на загальну суму 29840,00 грн. остаточно встановлено рішенням господарського суду від 24.01.2018 у справі № 908/2831/16.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Порушенням зобовязання, згідно зі статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що свої зобовязання щодо сплати на користь ПП «Елін-2007» грошових коштів у розмірі 29840,00 грн., АТ «Запорізький феросплавний завод» належним чином не виконало.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Суд відзначає, що це не тільки зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), але й випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями. Виключення із даного правила, тобто, звільнення боржника від сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, може бути встановлено лише договором.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних з простроченої суми боргу, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних за заявлений позивачем період (з 25.11.2016 по 02.05.2018) за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство судом встановлено, що розмір річних процентів складає 1284,92 грн. і в цій сумі вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню.

Слід зауважити, що в прохальній частині позову позивачем помилково вказано іншу суму (1194,42 грн.), проте, визначена у розрахунку позивача сума 1284,92 грн. є вірною, і саме з цієї суми позивачем зазначено суму позову та сплачено судовий збір.

Відносно заявленої до стягнення суми 6521,99 грн. інфляційних втрат, перевіривши правильність розрахунку цієї суми за заявлений позивачем період (з листопада 2016 по квітень 2018, включно) за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство судом встановлено, що розрахунок позивача є вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства, вимоги про стягнення інфляційних втрат задовольняються судом повністю.

Доводи відповідача щодо перерахування ним 31.05.2017 заборгованості в повному обсязі на виконання рішення суду від 21.12.2016 у справі № 908/2831/16 суд відхиляє. Кошти перераховано боржником на депозитний рахунок виконавчого органу, що не є належним виконанням зобовязання перед позивачем у розумінні ст. 599 ЦК України. Крім того, кошти повернуто на рахунок боржника у звязку із скасуванням судового рішення за скаргою боржника. Таким чином, саме дії боржника призвели до невиконання зобовязання з грудня 2015 року по травень 2018 року. Заборгованість за договором сплачено боржником 03.05.2018, тому нарахування позивачем до цієї дати сум інфляційних втрат та 3% річних від знецінення грошових коштів є правомірним.

Зазначені висновки кореспондуються з позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 12.03.2009 у справі № 6-9743сво08, в якій зазначено, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд констатує наявність підстав для задоволення позовних вимог, які є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ідентифікаційний код 00186542) на користь приватного підприємства Елін-2007, ідентифікаційний код 35577263) 6521,99 грн. (шість тисяч пятсот двадцять одну грн. 99 коп.) інфляційних втрат, 1284,92 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят чотири грн. 92 коп.) 3% річних та 1762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку із знаходженням судді-доповідача у справі ОСОБА_3 з 30 липня по 01 серпня 2018 у відрядженні, повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 03.08.2018.

Суддя В.В. Носівець