ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. м. Київ Справа № 911/527/18

Суддя А.Ю. Кошик, розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська»

прo стягнення 1162264,84 грн.

При секретарі судового засідання: Абраменко М.К.

За участю представників:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: не зявився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (надалі - відповідач) про стягнення 1162264,84 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2018 року відкрито провадження у справі № 911/527/18, підготовче засідання призначено на 24.04.2018 року.

24.04.2018 року до канцелярії суду надійшов відзив відповідача, в якому відповідач частково визнав позов на загальну суму 708975,40 грн., з яких визнач суму основного боргу та частково штрафні санкції. Проти решти позовних вимог заперечував, посилаючись на недоліки розрахунку пені та необхідність застосування скорочених строків спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені, надав контр розрахунок позову щодо визнаної частини позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.04.2018 року відкладено підготовче засідання на 15.05.2018 року.

До канцелярії суду 14.05.2018 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог та заяву про повернення судового збору. Позивач в заяві зменшив позовні вимоги у звязку з новим перерахунком позову і просить стягнути з відповідача всього 719971,12 грн., з яких 479851 грн. основного боргу, 155792,57 грн. пені, 67636,90 грн. інфляційних, 16690,65 грн. 3% річних. Таким чином, новою ціною позову є 719971,12 грн.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.05.2018 року у звязку з лікарняним судді А.Ю. Кошика, судове засідання призначене на 15.05.2018 року не відбулося, тому розгляд справи № 911/527/18 перенесено на 12.06.2018 року.

У підготовчому засіданні 12.06.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, у підготовче засідання 12.06.2018 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмовий відзив на позов не подав.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 12.06.2018 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03.07.2018 року.

В судове засідання 03.07.2018 року відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, не зявився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, уповноваженого представника не направив, відзиву на позов не надав.

Представником позивача в судовому засіданні 03.07.2018 року підтримано уточнені позовні вимоги.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У звязку з чим, в судовому засіданні 03.07.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Дочірнім підприємством «КиївГазЕнерджи» (далі позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (далі відповідач, Споживач) укладено Договір постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) № 24404 від 03.01.2017 року (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу в 2017 році природний газ (надалі - газ) в обємах і порядку, передбачених цим Договором, а Споживач зобовязується прийняти та своєчасно оплатити Постачальнику вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені цим Договором.

На виконання умов Договору позивач за період з січня 2017 року по березень 2017 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 549 050,64 грн., що підтверджується актами прийому-передачі послуг з газопостачання з січня 2017 року по березень 2017 року.

Відповідно до п.4.6.1. Договору оплата вартості планового обєму поставки газу здійснюється Споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового обєму постачання газу, визначеного в п. 1.2. Договору.

Пунктом 4.6.3. розділу IV Договору передбачено, що у випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач в позові зазначає, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором щодо оплати отриманого природного газу, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 479 851,02 грн.

Пунктом 6.2.2. Договору Сторони передбачили, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошових зобовязань з оплати отриманого природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 479 851,02 грн. основного боргу, 632 450,06 грн. пені, 44 094,97 грн. інфляційних, 5 868,79 грн. 3 % річних.

Відповідач в ході розгляду справи надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав на суму 708975,40 грн. При цьому, відповідач не надав заперечень проти основної суми боргу, за доданим до відзиву контррозрахунком відповідача, ним визнано основний борг в сумі 549050,64 грн., тобто більш ніж заявлено позивачем.

Відповідач у відзиві заперечував проти нарахування пені понад шестимісячний строк, що є порушенням ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, та просив застосувати строки спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені. Також, відповідач просив зменшити пеню на 50% у звязку зі скрутним фінансовим становищем та неспіврозмірністю сум нарахованої пені сумі простроченої заборгованості.

У звязку з запереченнями відповідача, позивач здійснив перерахунок позову та подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій врахував заперечення відповідача і просить стягнути всього 719971,12 грн., з яких 479851 грн. основного боргу, 155792,57 грн. пені, 67636,90 грн. інфляційних, 16690,65 грн. 3% річних.

Відповідач не надав заперечень та спростувань проти уточнених (зменшених) позовних вимог.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 479851 грн., тобто в межах визнаної відповідачем частини заборгованості. Таким чином, позовна вимог про стягнення 479851 грн. основного боргу визнана відповідачем і підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, сторонами в Договорі погоджено неустойку за прострочення виконання зобовязання з поставки товару у господарських відносинах, яка відповідає ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Також, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов Договору, зокрема, п. 6.2.2., передбачено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день простроченого платежу. Таким чином, враховуючи, що прострочення платежу триває станом на момент розгляду справи, і відповідним п. 6.2.2. встановлено інший порядок нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені протягом всього періоду прострочення є правомірним.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня, 3% річних та інфляційні нараховані за фактичні періоди прострочення по кожній простроченій сумі в межах строків, визначених законодавством з врахуванням умов Договору.

Однак, судом було здійснено перевірку наданого позивачем уточненого розрахунку штрафних санкцій з врахуванням контр розрахунку відповідача та встановлено, що позивачем нараховано штрафні санкції на суму заявленої заборгованості, яка є меншою ніж визнано за розрахунком відповідача. Таким чином, штрафні санкції підлягають нарахуванню на заявлену позивачем основну заборгованість.

Як вбачається з наданого позивачем уточненого розрахунку пені (після зменшення позовних вимог) позивачем нараховано пеню за актом від 31.01.2017 року на суму заборгованості 190877,78 грн. з 11.03.2017 року в сумі 62282,37 грн., за актом від 28.0.2017 року на суму заборгованості 259079,22 грн. з 11.03.2017 року в сумі 84474,02 грн. та за актом від 31.03.2017 року на суму заборгованості 29894 грн. з 11.04.2017 року в сумі 9036,18 грн. всього пеня нарахована в сумі 155792,57 грн.

Перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок пені, за розрахунком суду сума пені виявилась більшою ніж нараховано позивачем, а саме, за актом від 31.01.2017 року на суму заборгованості 190877,78 грн. з 11.03.2017 року пеня складає 68550,59 грн., за актом від 28.0.2017 року на суму заборгованості 259079,22 грн. з 11.03.2017 року пеня складає 92196,71 грн. та за актом від 31.03.2017 року на суму заборгованості 29894 грн. з 11.04.2017 року пеня складає 10638,17 грн., всього 171385,47 грн.

Крім того, враховуючи, що позов подано до суду 19.03.2018 року, строк скорочено позовної давності сплинув для неустойки (пені), нарахованої до 19.03.2017 року. Тобто за сплином строків позовної давності нараховано пеню за актом від 31.01.2017 року на суму 1329,95 грн., оскільки за актом від 31.03.2017 року нарахування проведено з 11.04.2017 року, така пеня нарахована в межах річного строку давності.

Таким чином, за межами строку позовної давності нараховано пеню в загальній сумі 3118,66 грн., відповідно в межах строку давності є нарахованою пеня в сумі 168266,81 грн., що є більшим ніж заявлено позивачем.

Оскільки, суд не може виходити за межі позовних вимог, задоволенню підлягає пеня в заявленій в уточненому позові сумі 155792,57 грн.

Щодо розрахунку інфляційних та 3%річних, до відповідних нарахувань не застосовується скорочений строк позовної давності і відповідні нарахування не відносяться до неустойки і не можуть бути зменшені на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України. Судом встановлено, що інфляційні нараховані позивачем на заявлену суму прострочення за фактичні періоди прострочення, крім того з контррозрахунком відповідача визнано нарахування інфляційних в більшому розмірі (73662,67 грн.), ніж заявлено позивачем (67636,90 грн.), вимога про стягнення інфляційних нарахувань підлягає задоволенню в заявленій в уточненому позові сумі 67636,90 грн. Річні нараховані позивачем на фактично прострочені суми за фактичні періоди прострочення в розмірі, визначеному законодавством, тому вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в заявленій в позові сумі 16690,65 грн.

Таким чином, уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в заявленій позивачем загальній сумі 719971,12 грн. (з яких 479851 грн. основного боргу, 155792,57 грн. пені, 67636,90 грн. інфляційних та 16690,65 грн. 3% річних), яка незначно перевищує визнану відповідачем суму позову 708975,40 грн., тому відсутні підстави вважати штрафні санкції неспіврозмірними та зменшувати неустойку.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявленої позивачем суми).

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі в сумі, яка підлягає сплаті з уточненої суми позову, а саме 10799,56 грн.

Решта сплаченого позивачем судового збору в сумі 6634,41 грн. є надміру сплаченою і підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у звязку зі зменшенням позовних вимог на підставі п. 1 ч.1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» про стягнення 719971,12 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (07413, Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, ) на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 4-Б, ) 479851 грн. основного боргу, 155792,57 грн. пені, 67636,90 грн. інфляційних, 16690,65 грн. 3% річних та 10799,56 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Повернути на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (01103, м. Київ, вул. М.Бойчука, 4-Б, ) з Державного бюджету України 6634,41 грн. зайво сплаченого судового збору (за платіжним дорученнями № 78 від 30.01.2018 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах судової справи № 911/527/18).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Ю. Кошик