РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2018Справа № 910/6551/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29А; ідентифікаційний код 20842474)

до Комунального підприємства Київської обласної ради "Автогосподарство" (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, буд. 3; ідентифікаційний код 04012477)

про стягнення 8 236 грн. 92 коп.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" з позовом до Комунального підприємства Київської обласної ради "Автогосподарство" про стягнення 8 236 грн. 92 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням шкоди власнику транспортного засобу Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_2, який залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що згідно поштового повідомленням № 709, відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/6551/18, проте відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/6551/18 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 в м. Києві по вул. Милославській, 8 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Княжа Вієна Іншупанс", згідно полісу № АЕ/9803503, та за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить Комунальному підприємству Київської обласної ради "Автогосподарство" та яким керував ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Країна" згідно полісу № АІ/8992479.

Згідно розширеної довідки Управління патрульної поліції у м. Києві Головного управління Національної поліції України № 992-4/41/11-2017 від 17.01.2017, зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п. 2.10.а. ПДР, п.12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 та інших нормативних актів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2017, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності та зазначено, що ОСОБА_2, будучи причетним до ДТП залишив місце подій чим порушив п. 2.10.а. Правил дорожнього руху.

Страхувальник 09.12.2016 повідомив страховика про настання страхового випадку та подав відповідне повідомлення № 19281/16 про дорожньо-транспортну пригоду.

28.03.2017 потерпіла особа самостійно звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій було зазначено, що виплата страхового відшкодування здійснюватиметься на особистий картковий рахунок потерпілої особи - ОСОБА_1, відкритий в Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк "Приватбанк".

Відповідно страховиком на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 28.03.2017 № 5332/17, заяви щодо погодження розміру страхового відшкодування від 28.03.2017 № 5334/17 та страхового акту № 99-75/42614/3.2.29, 19.07.2017 було виплачено страхове відшкодування потерпілому в розмірі 8 236, 92 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 10702 від 19.07.2017, в якому зазначено призначення платежу: "Стр. відш. по стр/а № 99-75/42614/3.2.29 від 17.07.2017 (отр: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_5; к/р НОМЕР_6), без ПДВ.

Суд вказує, про те, що у страховому акті № 99-75/42614/3.2.29, а саме, в графі "Вартість відновлювального ремонту ТЗ (матеріальний збиток)" зазначено наступну підставу виплати 8 236, 92 грн. потерпілому: заява-погодження № 5334/17 від 28.03.2017.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки, рахунки-фактури, документи станції технічного обслуговування, калькуляція вартості відновлювального ремонту транспортного засобу або інші докази, що стали підставою для здійснення виплати потерпілому страхового відшкодування, саме в розмірі 8 236, 92 грн.

З огляду на викладене вище та у зв'язку з відсутністю зазначених вище доказів в матеріалах справи, суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та фактичну підставу для перерахування потерпілому суми страхового відшкодування саме в розмірі 8 236, 92 грн., адже, зазначена у страховому акті № 99-75/42614/3.2.29 підстава: "заява-погодження № 5334/17 від 28.03.2017" на думку суду є недостатньою для виплати саме 8 236, 92 грн. страхового відшкодування потерпілому, а отже, і відсутні докази нарахування виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування.

У своїй позовній заяві позивач також зазначає про те, що згідно з п. п в) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником.

З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу № 42614/УБК від 14.02.2018, проте, відповідачем не було вжито жодних дій.

Суд вказує, що позивачем не додано до позову доказів направлення (фіскальний чек, опис вкладення) даної заяви на адресу відповідача та отримання (поштове повідомлення) такої заяви останнім.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Таким чином, до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до приписів п. п в) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основ.

Судом враховано, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2017 було встановлено, що ОСОБА_2, який кермував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить Комунальному підприємству Київської обласної ради "Автогосподарство", будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події.

Також ОСОБА_2 в скоєному адміністративному правопорушенні свою вину визнав повністю, та підтвердив вказані в матеріалах справи обставини.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Таким чином, Комунальне підприємство Київської обласної ради "Автогосподарство" є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про страхування" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8992479, а до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортну перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Комунального підприємства Київської обласної ради "Автогосподарство", як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Приписами ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 по справі № 910/7449/17, в якій висловлено, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові, вказала, що переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ. З огляду на зазначене вище Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього правового висновку Верховного Суду України.

Системний аналіз положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Виплата страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв'язку з цим набув прав кредитора за договором обов'язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов'язанні), та страховиком за договором обов'язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов'язання - права і обов'язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом № АІ/8992479 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася 06.12.2016.

Тож, Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" з метою відшкодування шкоди в порядку регресу повинно було у строк до 06.12.2017 подати до Комунального підприємства Київської обласної ради "Автогосподарство" заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу, внаслідок того, що водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду самовільно залишив місце даної пригоди.

Однак, суд зазначає про те, що із наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити, що заява позивача № 426/14УБК від 14.02.2018. була направлена і відповідно отримана відповідачем, адже, в матеріалах справи відсутні докази відправки даної заяви і відповідно немає повідомлення про вручення останньої відповідачу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, виходячи з того, що позивачем не надано документального обґрунтування, зокрема, належних доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмету доказування, виплати потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 8 236, 92 та виходячи, зі змісту даної позовної заяви, а саме дати коли була остання складена, приходить до висновку, що вона була надіслана з порушення річного строку, а саме, після 14.02.2018, що у свою чергу є порушення порядку, встановленого законодавством.

Суд також вказує, що інших доказів щодо подання позивачем у строк до 06.12.2017 заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу за полісом № АІ/8992479 під час розгляду справи, які дали б можливість суду дійти протилежного висновку позивачем не надано.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Комунального підприємства Київської обласної ради "Автогосподарство" у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись 74, 76-80, п. 2 ч. 4 ст. 129, ст. 231, 232, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Комунального підприємства Київської обласної ради "Автогосподарство" про стягнення 8 236 грн. 92 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 30.07.2018

Суддя Д.О. Баранов