ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2018 р. Справа № 921/13/18

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічної акціонерної компанії «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 14/4-710 від 07.05.2018 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 року (повне рішення складено 16.04.2018 року, суддя Гирила І.М.)

у справі № 921/13/18

за позовом: Публічної акціонерної компанії «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу», м. Кременець Тернопільської області

про стягнення 1 242,12 грн., з яких: 1 161,35 грн. пеня, 80,77 грн. 3 % річних за договором № 16-028-В від 20.12.2015 року.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 14-161 від 28.09.2017 року;

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про стягнення 1 242,12 грн. з яких: 1 161,35 грн. - пеня, 80,77 грн. - три проценти річних.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 року у справі № 921/13/18 позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 580,68 грн. пені, 80,76 грн - 3% річних. В решті в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу за № 14/4-710 від 07.05.2018 року, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 року скасувати в частині відмови в позові, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені.

Відповідачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 412 від 20.07.2018 року, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 року залишити без змін.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2015 між ПАТ Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Державним підприємством «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (покупець) було укладено договір постачання природного газу №16-028-В. Згідно умов договору за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач - прийняти та оплатити газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується споживачем для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі споживача.

П. 2.1 договору сторони передбачили, що постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року (включно) газ обсягом до 28,267 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу у встановленому порядку.

Пунктами 3.3-3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, споживач зобовязується надати постачальнику підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути споживачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписанні акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо споживач до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає постачальнику акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу постачальником документально не оформлюються.

Договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками сторін та діє в частині реалізації газу з 01.01.2016р. до 31.01.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 р. договору).

Згідно п. 10.2 договору, усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

З метою узгодження обсягів переданого газу (щомісячно), його вартості, строку дії договору та інших умов до останнього було укладено відповідні додаткові угоди, а саме: №1 від 26.01.2016р., №2 від 26.02.2016р., № 3 від 31.03.2016р., №4 від 29.04.2016р., №5 від 31.05.2016, №6 від 30.06.2016р., №7 від 29.07.2016р., №8 від 31.08.2016р., №9 від 30.09.2016р., №10 від 31.10.2016р. та №11 від 30.11.2016р..

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач за період з січня місяця 2016 року по грудень місяць 2016 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 20,359 тис. куб. м на загальну суму 160 109,44 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р. на суму 29 240,49 грн, від 29.02.2016р. на суму 22 270,66 грн, від 31.03.2016р. на суму 20 257,10 грн, від 30.04.2016р. на суму 1 028,33 грн, від 31.10.2016 р.на суму 18 912,26 грн, від 30.11.2016р. на суму 29 098,03 грн, від 31.12.2016р. на суму 39 302,57 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

П. 6.2 договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу у 2016 р. виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків. Зокрема, несвоєчасно розрахувався за природний газ отриманий у січні та березні 2016 р., а саме: вартість отриманого у січні місяці 2016 р. газу відповідачем оплачена 11.03.2016 р., вартість отриманого у березні місяці 2016 р. газу 29.04.2016 р. (сальдова відомість та операції по підприємству «Кременецьке УПРГ ДП» за період з 01.01.2016 по 31.10.2017 в матеріалах справи). Зазначений факт не заперечується відповідачем.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позивач звернувся з позовом про стягнення пені в розмірі 1 161,35 грн, нарахованої на підставі п. 8.2 договору, та трьох процентів річних в розмірі 80,77 грн, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу № 16-028-В від 30.12.2015.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ДП «Кременецьке УПРГ» про стягнення пені та 3% річних за неналежне виконання умов вказаного вище договору.

В силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно договору № 16-028-В від 30.12.2015 р. в повному обсязі. Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати вартості прийнятого у січні місяці 2016 р. та березні місяці 2016 р. природного газу виконав з порушенням встановленого договором строку.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок розрахунку позовних вимог 3% річних та встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 80,76 грн. 3% річних (за періоди з 16.02.2016 року - 10.03.2016 року та з 15.04.2016 року по 28.04.2016 року). В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 0,01 грн. відмовлено.

Щодо позовних вимог про стягнення пені колегія суддів зазначає наступне.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 8.2 умов договору, у разі невиконання споживачем умов п. 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи наведене позовні вимоги щодо стягнення пені в загальній сумі 1 161,35 грн., в т.ч.: 843,66 грн. за зобовязаннями січня 2016 року (за період з 16.02.2016 по 10.03.2016р.); 317,69 грн. за зобовязаннями березня 2016 року (за період з 15.04.2016 по 28.04.2016р.) є обґрунтованими.

Відповідач у заяві №89 від 12.02.2018 р. просив суд на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені вказував на те, що ДП «Кременецьке УПРГ» що ДП «Кременецьке УПРГ» засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України; основним видом діяльності підприємства є розподілення природного газу споживачам, основною категорією яких є населення та бюджетні установи й організації; відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за Договором постачання природного газу №16-028-В від 30.12.2015 р. та виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань; термін прострочки виконання зобовязань по оплаті вартості прийнятого ДП "Кременецьке УПРГ" згідно Договору №16-028-В від 30.12.2015 р. природного газу не є значним (прострочення платежу за зобов'язаннями лютого 2016р., квітня 2016р., жовтня 2016р., листопада 2016р. та грудня 2016р. відсутнє; прострочення платежу за зобовязаннями січня 2016 р. становить 24 дні, а за зобов'язаннями березня 7 днів); розрахунки за переданий позивачем на підставі Договору №16-028-В від 30.12.2015 природний газ проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків; позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та/або штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Беручи до уваги наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винятковість даного випадку та обґрунтовано зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 %. та задоволив позов в частині стягнення 580,68 грн. пені.

Не заслуговують на увагу і аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків та заявленої до стягнення неустойки.

Таким чином рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічної акціонерної компанії «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 14/4-710 від 07.05.2018 року відмовити, рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 року залишити без змін.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 26.07.2018 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Кравчук Н.М.