РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018Справа № 910/6311/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу
за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Боровської Лариси Михайлівни
до Міністерства оборони України
про стягнення 29 465, 00 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Боровська Лариса Михайлівна (далі ФОП Боровська Л.М.) з позовом до Міністерства оборони України (далі - МОУ) про стягнення заборгованості у сумі 29 465,00 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідач порушив умови договору поставки товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/68 від 03.07.2017 р. в частині своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.
У позові ФОП Боровська Л.М. просить суд стягнути з Міністерства оборони України заборгованість в сумі 29 465,00 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.
Відповідач, у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому не заперечуючи факту прострочення зобов`язання та наявності боргу, зазначив, що замовлений товар був поставлений позивачем із порушенням строку, у зв`язку із чим документи на оплату відповідачу були надані несвоєчасно, а тому сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, не була взята на облік у органах Державної казначейської служби України. Просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 03.07.2017 р. між Фізичною особою-підприємцем Боровською Ларисою Михайлівною (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) був укладений договір про поставку товару для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/68 (далі договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2017 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.
Пунктом 1.2 договору сторонами погоджено специфікацію, відповідно до якої сторони погодили кількість товару, строки його поставки та вартість, яка становить 135 539,00 грн.
Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюєься у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника. Приймання товару оформлюється актом приймання, який складає одержувач замовника на кожну партію товару.
Відповідно до п. 3.1 ціна цього договору становить 135 539,00 грн.
Розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товару, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі) (п. 4.1 договору).
Також згідно з п. 6.1.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.
Відповідно до п. 10.1 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.
Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань, згідно зі специфікацією до договору позивач поставив відповідачу (до в/ч А/1942, в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 , Військовій академії, ВКМЦ Південного регіону) товар, передбачений умовами договору поставки на суму 135 539,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № Б-00000001 від 15.12.2017 р., № Б-00000053 від 15.11.2017 р., ., № Б-00000054 від 15.11.2017 р., № Б-00000058 від 15.11.2017 р., № Б-00000053 від 15.11.2017 р., № Б-00000062 від 15.11.2017 р.; актами приймання № 5 від 15.07.2015 р., № 18 від 15.11.2017 р., № 14/1/57 від 15.1.2017 р., № 32 від 15.11.2017 р., № 139 від 28.12.2017 р.; повідомленнями-підтвердженнями про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей від 15.07.2017 р., від 15.11.2017 р., від 28.12.2017 р., наявними в матеріалах справи.
Зі свого боку, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість поставленого товару сплатив частково - у сумі 106 074,00 грн., що підтверджується банківською випискоюз рахунку позивача.
Таким чином, судом встановлено, що несплаченим залишився товар за видатковою накладною № Б-00000062 від 15.11.2017 р. у сумі 29 465,00 грн., про що також свідчить акт звіряння розрахунків від 07.02.2018 р., підписаний обома сторонами.
Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки доказів належної сплати вартості товару суду не надано, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 29 465,00 грн. підлягають задоволенню.
Суд не приймає доводи відповідача щодо неможливості оплати поставленого товару у визначений договором строк, у зв`язку із закінченням бюджетного періоду, з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
При цьому, відсутність бюджетних коштів на виконання договору поставки не є підставою для звільнення відповідача від виконання договірного зобов`язання та не виправдовує його бездіяльність (Вказана правова позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р.).
Щодо доводів представника відповідача про порушення строків поставки товару суд зазначає, що вказана обставина не спростовує факту прострочення оплати товару, за який постачальник вправі отримати від боржника кошти та вимагати стягнення у разі несплати.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов ФОП Боровської Л.М. підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати, які в даній справі складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат за надану професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача.
Проте, під час розподілу заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 500,00 грн., що підтверджується наданими до справи доказами (договором про надання правової допомоги адвоката від 02.05.2018 р., копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжним дорученням на суму 7 500,00 грн.), суд приймає до уваги положення Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (п. 6.5). Так, згідно з цими положеннями господарський суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Зокрема, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
У даному випадку суд приймає до уваги те, що спір у справі не є складним, підготовка позову не займає великого обсягу правових знань і часу у кваліфікованого фахівця, при цьому розгляд справи відбувався у спрощеному позовному проваженні без повідомлення (виклику) сторін та прибуття їх до суду, тому суд застосовує співрозмірність винагороди за адвокатські послуги обсягу наданих послуг в межах даної справи, у зв`язку з чим зменшує розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Боровської Лариси Михайлівни до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості у сумі 29 465,00 грн. задовольнити.
Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Фізичної особи-підприємця Боровської Лариси Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) основний борг у сумі 29 465 (двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Повне судове рішення складено 30 липня 2018 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.