ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа № 911/174/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Петренко А. А.

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 19.03.2018 р.), ОСОБА_2 (довіреність б/н від 19.03.2018 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 016 від 15.01.2018 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватно-орендної агрофірми „Україна, с. Велика Каратуль, Переяслав-Хмельницький район

до Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України, м. Переяслав-Хмельницький

про стягнення 2 044 795, 27 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватно-орендна агрофірма „Україна звернулась в господарський суд Київської області із позовом до Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України про стягнення 2 044 795, 27 грн відшкодування вартості наданих послуг та виконаних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем безпідставним невиконанням відповідачем свого обовязку щодо відшкодування у повному обсязі вартості наданих послуг та виконаних робіт згідно з договором № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010 р., укладеним між Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України та Приватно-орендною агрофірмою „Україна, що в подальшому було визнано недійсним у відповідності до рішення господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.01.2017 р. порушено провадження у справі № 911/174/17 за позовом Приватно-орендної агрофірми „Україна до Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України про стягнення 2 044 795, 27 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 08.02.2017 р.

08.02.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання б/н від 08.02.2017 р. про призначення судової експертизи, у якому він просить суд призначити у справі судові економічну та товарознавчу експертизи щодо визначення вартості наданих послуг та виконаних робіт згідно з договором № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010 р., укладеним між Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України та Приватно-орендною агрофірмою „Україна.

08.02.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 22.02.2017 р.

22.02.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання б/н від 21.02.2017 р. про призначення судової експертизи, у якому він просить суд призначити у справі судові економічну та товарознавчу експертизи щодо визначення вартості наданих послуг та виконаних робіт згідно з договором № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010 р., укладеним між Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України та Приватно-орендною агрофірмою „Україна.

22.02.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшла заява б/н від 22.02.2017 р. про застосування строків позовної давності, у якій він просить суд застосувати до заявлених вимог позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, та відзив б/н від 22.02.2017 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

22.02.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 02.03.2017 р.

28.02.2017 р. до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 28.02.2017 р. на клопотання про призначення судової експертизи, у яких він просить суд відмовити позивачу у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

02.03.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення від 02.03.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

02.03.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 09.03.2017 р.

09.03.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення б/н від 09.03.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

09.03.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення № 2 від 09.03.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.03.2017 р. призначено у справі № 911/174/17 судову експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю „Центр судових експертиз „Альтернатива та зупинено провадження у справі № 911/174/17 до завершення судової експертизи та отримання господарським судом Київської області відповідного експертного висновку та матеріалів справи № 911/174/17.

15.06.2017 р. до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр судових експертиз „Альтернатива надійшли висновок № 69/17 від 14.06.2017 р. за результатами проведення судової комплексної економічної та товарознавчої експертизи та матеріали справи № 911/174/17.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.07.2017 р. поновлено провадження у справі № 911/174/17 і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 12.07.2017 р.

12.07.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшла заява б/н від 11.07.2017 р. про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 9 018 010, 08 грн відшкодування вартості наданих послуг та виконаних робіт.

12.07.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 16.08.2017 р.

Заява б/н від 11.07.2017 р. позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

16.08.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшли клопотання б/н від 16.08.2017 р. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у якій він просив суд залучити до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Міністерство аграрної політики та продовольства України, та додаткові пояснення № 3 від 16.08.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

16.08.2017 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю.

16.08.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 30.08.2017 р.

30.08.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення № 4 від 30.08.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

30.08.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 12.09.2017 р.

12.09.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 26.09.2017 р.

26.09.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 10.10.2017 р.

10.10.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 17.10.2017 р.

13.10.2017 р. до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення № 5 від 13.10.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

17.10.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 17.10.2017 р. про уточнення питань на експертизу, що долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2017 р. призначено у справі № 911/174/17 повторну судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі № 911/174/17 до завершення повторної судової експертизи та отримання господарським судом Київської області відповідного експертного висновку та матеріалів справи № 911/174/17.

15.02.2018 р. до канцелярії суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшли лист № 684/18-45/851/18-53 від 07.02.2018 р. із повідомленням № 684/18-45/851/18-53 від 07.02.2018 р. про неможливість надання висновку та матеріали справи № 911/174/17.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.03.2018 р. поновлено провадження у справі № 911/174/17 і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 28.03.2018 р.

28.03.2018 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 28.03.2018 р., що долучені судом до матеріалів справи.

28.03.2018 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 20.04.2018 р. Також даною ухвалою суду задоволено усне клопотання позивача про виклик у судове засідання судового експерта та викликано у судове засідання судового експерта Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр судових експертиз „Альтернатива ОСОБА_4 для надання роз?яснень щодо наданого нею висновку експертного дослідження № 69/17 від 15.06.2017 р. і відповідей на питання учасників справи.

20.04.2018 р. у судовому засіданні судовий експерт Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр судових експертиз „Альтернатива ОСОБА_4 (свідоцтво № 1834 від 28.10.2016 р.) надала пояснення та відповідні відповіді щодо висновку експертного дослідження № 69/17 від 15.06.2017 р.

20.04.2018 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 17.05.2018 р.

17.05.2018 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 29.05.2018 р.

29.05.2018 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 07.06.2018 р.

07.06.2018 р. у судовому засіданні представники позивача надали усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримали, вважають їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2010 року між Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України було укладено договір про надання послуг № 1 (51/2010).

Відповідно до пункту 1.1 договору з метою залучення ресурсів і фахівців для організації та виконання бізнес-процесів (робіт (послуг) у рослинництві), концентрації ресурсів і зусиль на ключових напрямах діяльності, економії витрат на реалізацію завдань та проектів, істотного зниження ризиків (операційних, фінансових, управлінських, облікових та ін. бізнес-ризиків) та досягнення замовником господарських цілей: по вирощуванню сільськогосподарських товарів (кукурудзи, пшениці, ріпаку, сої, соняшнику, та ін.) на всіх площах, які обробляє замовник; торгівлі (продажу) зерном, насінням та кормами для тварин; заготівлі, виробництва та переробки сільськогосподарських товарів (продукції), замовник замовляє, а виконавець зобовязується надавати послуги у рослинництві та послуги супутні веденню сільськогосподарської діяльності, а саме: передпосівна підготовка полів і насіння сільськогосподарських культур; посів і садіння сільськогосподарських культур; обприскування сільськогосподарських культур; надання послуг із збирання врожаю та підготування продукції до первинної реалізації: очищення, різання, сортування, сушіння, дезінфекція, покривання воском, полірування, пакування, лущення, замочування, охолодження чи пакування навалом включно з фасуванням у без кисневому середовищі; захист рослин від хвороб і шкідників; агрохімічне обслуговування; надання послуг сільськогосподарською технікою разом з обслуговуючим персоналом; збирання врожаю та його складування (брикетування); проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин; пакування та підготовка до продажу, в тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції; зберігання сільськогосподарської продукції; надання послуг з використання сільськогосподарської техніки; знищення буряну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин; надання консультативних послуг з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що замовник задля як найскорішого та ефективного досягнення своїх господарських цілей, враховуючи згоду, зацікавленість та відповідний досвід виконавця, бере на себе безумовне та безвідкличне зобовязання доручити виключно виконавцю реалізувати (продати) сільськогосподарську продукцію (товари) з врожаю, зібраного за цим договором виконавцем, на умовах договору комісії, узгоджених сторонами, не пізніше дати підписання цього Договору.

Згідно п. 8.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року.

В додатку № 2 до договору № 1 про надання послуг від 30 березня 2010 року, сторонами погоджено (встановлено) розцінки за виконані роботи (послуги).

На виконання даного договору Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України 1 серпня 2010 року надано Приватно-орендній агрофірмі „Україна технічне завдання на 2010-2011 рр., з якого вбачається, що замовник замовляє виконавцю виконати частину обумовлених договором послуг на площі 954 га земельної ділянки, зокрема, щодо вирощування кукурудзи, сої, озимого ріпаку, озимої пшениці, вівса.

Пунктом 2.4 договору сторони погодили, що вартість наданих послуг вказується в актах наданих послуг, які підписуються сторонами.

Згідно з пункту 2.5 договору розрахунки за цим договором проводяться в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця та/або шляхом надання замовником виконавцю за ОСОБА_2 приймання-передачі сільськогосподарської продукції (товарів) та/або шляхом припинення зобовязань зарахуванням чи за домовленістю Сторін.

Відповідно до пункту 2.6 договору після підписання акту наданих послуг оплата наданих за цим Договором послуг здійснюється замовником не пізніше 3-х (трьох) днів після підписання ОСОБА_2 наданих послуг. Оплата наданих за цим Договором послуг вважається здійсненою замовником у разі погашення зобовязань замовника за цим Договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог чи за домовленістю сторін.

На виконання умов договору про надання послуг від 31 березня 2010 року за № 1 між сторонами було підписано акти про прийняття-передачі виконаних робіт (з технічними картками). Як вбачається з актів, в останніх зазначено, що виконавець виконував, а замовник приймав зазначені в актах роботи.

31.03.2010 року між Приватно-орендною агрофірмою „Україна (Комісіонер) та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України (Комітент) було укладено договір комісії № 2 (52/2010).

Згідно з Договором комісії Комісіонер зобов?язаний за дорученням Комітента за винагороду здійснити для Комітента від свого імені одну або кілька операцій з реалізації (продажу) сільськогосподарської продукції (товарів), а саме врожаю сільськогосподарських культур, зібраних за договором про надання послуг № 1 від 31.03.2010 року, в межах обсягів такого врожаю та за цінами, що узгоджуються Комісіонером з третіми особами (Покупцями) при підписанні Договорів продажу сільськогосподарської продукції (товарів), але не нижче ринкових цін.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г за позовом Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України до Приватно-орендної агрофірми „Україна за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання правочину недійсним позов задоволено повністю і вирішено визнати недійсним договір про надання послуг за № 1 (51/2010), укладений 31 березня 2010 року між Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України; стягнути з Приватно-орендної агрофірми „Україна на користь Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України 1 147, 00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.04.2013 р. у справі № 911/972/13 за позовом Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України до Приватно-орендної агрофірми „Україна про визнання правочину недійсним позов задоволено повністю і вирішено визнати недійсним договір комісії № 2 (52/2010) від 31.03.2010 року, укладений між Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України; стягнути з Приватно-орендної агрофірми „Україна на користь Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України 1 147 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2013 р. рішення господарського суду Київської області від 25.04.2013 р. у справі № 911/972/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2013 р. у справі № 911/972/13 залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 4, 5, 7 ст. 75 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г за позовом Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України до Приватно-орендної агрофірми „Україна за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання правочину недійсним та рішенням господарського суду Київської області від 25.04.2013 р. у справі № 911/972/13 за позовом Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України до Приватно-орендної агрофірми „Україна про визнання правочину недійсним.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, господарський суд Київської області у своєму рішенні від 27.04.2014 р. у справі № 911/357/13-г встановив та зазначив, що спірний договір містить ознаки та елементи одного договору договору про надання послуг. У звязку з чим при вирішенні питань, що виникають у спірних правовідносинах, в тому числі про визнання договору про надання послуг від 31 березня 2010 року за №1 недійсним, суд виходить з положень Глави 63 Цивільного кодексу України стосовно договорів про надання послуг. Судом встановлено, що вказаний вид договору, який відноситься до договорів, право на укладення яких передбачено крім загальних, спеціальними нормами законодавства та підзаконними нормативними актам, мова про які йшла вище, укладено за рахунок державних коштів, у звязку з чим, на його укладення необхідно було дотримання спеціального порядку його укладення, що здійснено сторонами не було. Виходячи з викладеного, суд зазначає, що у відповідності до приписів ст. 215 ЦК України, зазначений договір має бути визнаний недійсним.

Отже, зобовязання за спірним договором вважаються недійсними на майбутнє з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

Таким чином, укладаючи договір без проведення тендеру, встановленого для такого виду правочину, одним із учасників якого є державне підприємство стосовно використання державних коштів, суд приходить до висновку, що вказаний правочин суперечить інтересам держави, у звязку з чим, договір визнається недійсним.

Крім того, господарський суд Київської області у своєму рішенні від 25.04.2013 р. у справі № 911/972/13 встановив та зазначив, що як передбачено Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.05.2008 року № 703-р „Про питання укладення деяких договорів, яке було чинним станом на момент укладення спірного Договору комісії (в редакції із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2009 року № 530), для підвищення ефективності управління об'єктами державної власності, забезпечення прозорої процедури їх відчуження та недопущення порушення інтересів держави центральним органам виконавчої влади, іншим суб'єктам управління об'єктами державної власності, у тому числі Національній та галузевим академіям наук, зокрема, забезпечити укладення підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери їх управління (віднесені до їх відання), господарськими товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення, управління майном виключно на підставі відповідних рішень Кабінету Міністрів України.

Однак, Договір комісії від 31.03.2010 року № 2 (52/2010) було укладено без відповідного рішення Кабінету Міністрів України, тобто без відповідного розпорядження (дозволу) органу управління об'єктами державної власності.

Однак, спірний Договір комісії від 31.03.2010 року № 2 (52/2010) було укладено поза вказаними процедурами торгів (щодо обрання Комісіонера по наданню послуг з реалізації зерна), всупереч принципам максимальної економії та ефективності, добросовісної конкуренції серед учасників.

Таким чином, Договір комісії від 31.03.2010 року № 2 (52/2010) укладено поза волею Кабінету Міністрів України та органу управління майном - Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Також, як вбачається із матеріалів справи, Приватно-орендна агрофірма „Україна у грудні 2012 р. звернулась до господарського суду Київської області з позовом Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України про стягнення 17 118 871, 75 грн, з яких 16 769 891, 85 грн основного боргу, 165 780, 72 грн пені, 110 360, 38 грн процентів річних та 72 838, 80 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем 31.03.2010 р. було укладено договір № 1 про надання послуг, на виконання якого позивач (виконавець) виконував для відповідача (замовника) послуги у рослинництві та послуги, супутні веденню сільськогосподарської діяльності. За 2010 р. завдання замовника було виконано належним чином, результати робіт та наданих послуг замовником були прийняті за актами приймання-передачі виконаних робіт всього на суму 3 370 267, 55 грн, за результатами виконаних робіт та наданих послуг було вирощено сільгосппродукцію (пшеницю, сою, кукурудзу, овес, жито). Також 31.03.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір комісії № 2 згідно умов якого позивач (комісіонер) зобовязався здійснити для відповідача (комітента) операції з реалізації вирощеної сільгосппродукції за винагороду 0,5% від суми договорів з покупцями. Отримані від реалізації кошти в сумі 1 319 184, 70 грн (за виключенням транспортних послуг та винагороди комісіонера) були зараховані в рахунок погашення заборгованості за надані послуги. Крім того, позивач в рахунок оплати наданих послуг викупив у відповідача залишки сільгосппродукції вартістю 1 067 314, 84 грн, за таких обставин, заборгованість відповідача перед позивачем становила 983 768, 01 грн. У звязку із простроченням грошового зобовязання з оплати даної суми позивач просив суд стягнути з відповідача також передбачену договором пеню в сумі 88 565, 12 грн, проценти річних в сумі 58 703, 66 грн та інфляційні втрати в сумі 51 410, 99 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача винагороду за надані в 2010 р. послуги в сумі 3 770 399, 64 грн, розраховану за формулою: вартість с/г культури на момент реалізації * планова врожайність на один гектар (визначена пунктом 2.1 Договору) * площа посівів (за актами виконаних робіт) мінус фактично понесені витрати по вирощуванню відповідних сільгоспкультур. Також, за твердженням позивача, 01.03.2011 р. сторонами були підписані проміжні акти приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 988 209, 26 грн, які відповідачем оплачені в триденний строк після підписання не були, у звязку з чим позивач просив суд стягнути вказану суму з відповідача, а також 77 215, 60 грн пені, 51 656, 81 грн процентів річних та 21 427,81 грн інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі № 18/122-12/2 за позовом Приватно-орендної агрофірми „Україна до Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України про стягнення 17 118 871, 75 грн відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 р. скасовано рішення господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України на користь Приватно-орендної агрофірми „Україна 2 044 795, 27 грн боргу, 158 476, 05 грн пені, 226 979, 61 грн 3% річних, 92 374, 97 грн інфляційних втрат, 9 397, 12 грн судового збору за подання позову, 5 333, 50 грн судового збору за подання апеляційної скарги; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.05.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 року та рішення господарського суду Київської області від 26.11.2014 року у справі №18/122-12/2 скасовано та передано справу на новий розгляд до господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Після направлення справи на новий розгляд до господарського суду Київської області позивач заявив про уточнення своїх позовних вимог та просив суд з відповідача 5 777 206, 91 грн заборгованості, 158 471, 64 грн пені, 272 855, 14 грн 3 % річних, 1 670 539, 93 грн інфляційних втрат та 11 027 514, 94 грн збитків.

Рішенням господарського суду Київської області від 26.01.2016 р. у справі № 18/122-12/2 за позовом Приватно-орендної агрофірми „Україна до Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України про стягнення 18 906 588, 56 грн відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 р. скасовано рішення господарського суду Київської області від 26.01.2016 р. у справі № 18/122-12/2 та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України на користь Приватно-орендної агрофірми „Україна 5 777 206, 91 грн заборгованості, 158 471, 64 грн пені, 272 855, 14 грн 3 % річних, 1 670 539, 93 грн інфляційних втрат, 26 829, 52 грн судового збору за подання та розгляд позовної заяви, 14 756, 24 грн судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 р. у справі № 18/122-12/2 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 19.10.2016 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року та постанову Вищого господарського суду України від 15.06.2016 року скасовано, а рішення господарського суду Київської області від 26.01.2016 року залишено в силі.

Крім того, господарський суд Київської області у своєму рішенні від 26.01.2016 р. у справі № 18/122-12/2 встановив та зазначив, що 31.03.2010 р. між ПОА „Україна (виконавець) та ДСП „ГСЦУ (замовник) було укладено договір № 1/51 про надання послуг (далі договір № 1/51), згідно якого замовник замовляє, а виконавець зобовязується надавати послуги у рослинництві та послуги, супутні веденню сільськогосподарської діяльності, від передпосівної підготовки, посіву, збирання врожаю до пакування, зберігання сільгосппродукції, використання сільгосптехніки, знищення буряну, а також надання консультативних послуг тощо.

Крім того, замовник взяв на себе безумовне та безвідкличне зобовязання доручити виключно виконавцю реалізувати сільгосппродукцію на умовах договору комісії. Пунктами 2.1, 2.2 Договору № 1/51 сторони визначили планову врожайність на один гектар та встановили, що у випадку, коли фактичні обсяги врожаю будуть меншими, здійснюється відповідний перерахунок вартості наданих послуг з врахуванням фактичних обсягів врожаю, що узгоджується в окремому додатку. Вартість послуг вказується в актах наданих послуг (пункт 2.4), розрахунки проводяться в безготівковій формі протягом 3-х днів після підписання ОСОБА_2 наданих послуг (пункти 2.5, 2.6). у випадку порушення строків проведення розрахунків замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості послуги за кожен день прострочення (пункт 5.2).

Додатком 2 до договору № 1/51 сторони погодили розцінки за види робіт (послуг), виходячи ціни за 1 га. Технічним завданням на 2010р. 2011р. сторони погодили, що загальна площа земель, на яких необхідно провести роботи 954 га (300 га вирощування кукурудзи, 225 га сої, 304 га ріпаку озимого, 95га пшениці озимої, 30 га вівса).

01.12.2010 р. сторонами підписано та скріплено печатками ОСОБА_2 про прийняття-передачу виконання робіт та відповідні ним технологічні карти всього на суму 3 370 240, 55 грн, а саме: № 1 на суму 108 675, 00 грн; № 2 на суму 567 105, 46 грн; № 3 на суму 996 388, 44 грн; № 4 на суму 199 430, 59 грн; № 5 на суму 239 545, 93 грн; № 6 на суму 31 289, 39 грн; № 7 на суму 15 634, 58 грн; №8 на суму 103 173, 55 грн; № 9 на суму 69 979, 42 грн; № 10 на суму 57 161, 92 грн; № 11 на суму 338 614, 98 грн; № 12 на суму 319 012, 49 грн; № 3/1 на суму 4 726, 81 грн; № 7/1 на суму 12 371, 59 грн; № 9/1 на суму 11 898, 37 грн; № 10/1 на суму 208 018, 58 грн; № 12/1 на суму 87 213, 45 грн.

Крім того, між ДСП „ГСЦУ (комітент) та ПОА „Україна (комісіонер) 31.03.2010 р. було укладено договір комісії № 2/52 (далі договір № 2/52), згідно умов якого комісіонер за дорученням комітента за винагороду зобовязується здійснити від свого імені реалізацію врожаю сільгоспкультур, зібраних за Договором про надання послуг № 1 від 31.03.2010р. Комісіонер зобовязаний після виконання доручення представити комітенту звіт, а також на його вимогу копії укладених договорів (пункти 2.1.6 та 2.1.7). За виконання доручення комітент сплачує комісіонеру винагороду в розмірі 0, 5 % від суми договорів з покупцями (пункт 4.1).

У випадку наявності непогашених зобовязань за договором про надання послуг № 1 від 31.03.2010 р. комітент не вимагає погашення зобовязань комісіонера перед комітентом за договором комісії, а припинити зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, підтверджених ОСОБА_2 звірки взаєморозрахунків, який розглянути та підписати протягом двох днів (пункт 3.1.4). У випадку, якщо ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків за договором комісії та договором про надання послуг не підписаний стороною, він вважається таким, що підписаний Сторонами (пункт 10.4).

Додатком № 1 від 27.10.2010 р. до Договору № 2/52 комітент доручив комісіонеру реалізувати зерно кукурудзи в кількості 500±10 % за ціною не нижче 1 520 грн за тонну.

Сторонами підписано ОСОБА_2 приймання передачі виконаних робіт від 04.01.2011 р. щодо реалізації 481, 87 тон кукурудзи вартістю 756 535, 90 грн, транспортні послуги 24 093, 50 грн винагорода комісіонера 3 662, 21 грн. 04.01.2011 р. підписано ОСОБА_2 № 1/1 заліку взаємних вимог на суму 732 442, 40 грн.

Додатком № 2 від 04.01.2011 р. до Договору № 2/52 комітент доручив комісіонеру реалізувати зерно кукурудзи в кількості 200±10 % за ціною не нижче 1 650 грн за тонну.

Сторонами підписано ОСОБА_2 приймання передачі виконаних робіт від 25.01.2011 р. щодо реалізації 189, 47 тон кукурудзи вартістю 312 625, 50 грн, винагорода комісіонера 1 563, 13 грн. 25.01.2011 р. підписано ОСОБА_2 №2 заліку взаємних вимог на суму 312 625, 50 грн.

Додатком № 3 від 01.03.2011 р. до Договору № 2/52 комітент доручив комісіонеру реалізувати зерно сої в кількості 72 136 тон за ціною не нижче 3 800, 00 грн. за тонну.

Сторонами підписано ОСОБА_2 приймання передачі виконаних робіт від 01.03.2011 р. щодо реалізації 72, 136 тон сої вартістю 274 116, 80 грн, винагорода комісіонера 1370, 58 грн. 01.03.2011 р. підписано ОСОБА_2 № 3 заліку взаємних вимог на суму 274 116, 80 грн.

За таких обставин, сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог на суму 1 319 184,70 грн., відповідно за актами від 01.12.2010 р.

Також позивачем було подано накладні, за якими відбувався викуп сільгосппродукції позивачем у відповідача всього на суму 994 439, 84 грн, а саме: накладна від 19.11.2010 р. № 450-Н на суму 15 964, 00 грн; накладна від 01.12.2010 р. № 470-Н на суму 434 977, 50 грн; накладна від 04.01.2011 р. № 4-Н на суму 80 770, 50 грн; накладна від 06.01.2011 р. № 5-Н на суму 367 447, 84 грн; накладна від 30.03.2011 р. № 83-Н на суму 90 000, 00 грн; накладна від 31.03.2011 р. № 86-Н на суму 5 280, 00 грн.

Розрахунок за вказаними накладними відбувся шляхом заліку однорідних грошових вимог, про що сторонами було складено та підписано ОСОБА_2 заліку взаємних вимог від 31.12.2010 р., від 06.01.2011 р. № 1, від 28.03.2011р. № 4.

За таких обставин, по ОСОБА_2 приймання-передачі робіт від 01.12.2010 р. залишилася несплаченою сума 3 370 240, 55 грн (сума актів від 01.12.2010 р.) 1 319 184, 70 грн. (сума заліку за договором комісії) 994 439, 84 грн. (вартість викупленої позивачем сільгосппродукції) = 1 056 616, 01 грн.

В наступному 01.03.2011р. по Договору № 1/51 про надання послуг сторонами підписано проміжні акти від 01.03.2011 р. та відповідні ним технологічні карти всього на суму 988 179, 26 грн, а саме: № 1 на суму 106 390, 57 грн, № 2 на суму 20 403, 90 грн; № 3 на суму 49 683, 81 грн; № 4 на суму 61 756, 89 грн; № 5 на суму 78 711, 44 грн; № 6 на суму 6 043, 62 грн; № 7 на суму 138 743, 60 грн; № 8 на суму 141 573, 90 грн; № 9 на суму 15 447, 00 грн; № 10 на суму 14 348, 40 грн; № 11 на суму 15 021, 60 грн; № 12 на суму 7 174, 20 грн; № 13 на суму 88 870, 38 грн; № 14 на суму 145 050, 35 грн; № 15 на суму 98 959, 60 грн.

Відповідно до пункту 2.1 Договору № 1/51 сторони встановили, що вартість наданих позивачем відповідачу послуг дорівнює вартості вирощених сільгоспкультур на момент їх реалізації з розрахунку їх планової врожайності на один гектар: кукурудзи 7 тон, пшениці 6 тон, ріпаку озимого 3 тони, сої 2,2 тони, соняшнику 2 тони.

Отже, суд у даній справі вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 26.01.2016 р. у справі № 18/122-12/2 за позовом Приватно-орендної агрофірми „Україна до Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України про стягнення 18 906 588, 56 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року та постанову Вищого господарського суду України від 15.06.2016 року у справі № 18/122-12/2, Верховний Суд України у своїй постанові від 19.10.2016 р. зазначив, що чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обовязки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обовязки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобовязання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобовязання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Правові наслідки недійсності правочину та господарського зобовязання регулюються спеціальними правовими нормами, ст. 216 ЦК і ст. 208 ГК відповідно, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобовязання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.

Судовими рішеннями у справах № 911/357/13-г, № 911/972/13, які мають преюдиціальне значення при вирішенні справи, що розглядається, Договір № 1/51 і Договір № 2/52 визнані недійсними. При цьому суди з урахуванням приписів ст. 216 ЦК, ст. 208 ГК, зазначили, що зобов'язання за спірними договорами вважаються недійсними на майбутнє з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили у звязку із неможливістю повернути усе одержане за ними.

За таких обставин суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що Договір № 1/51 і Договір № 2/52 визнано у судовому порядку недійсними на майбутнє (з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду), а тому позивач має право вимагати виконання зобовязань за цими договорами.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, на підставі яких дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що вимога про виконання зобовязань за недійсним договором не ґрунтується на законі, позивач обрав невірний спосіб захисту та повинен був звернутися з вимогою про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, з урахуванням його заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 9 018 010, 08 грн відшкодування вартості наданих послуг та виконаних робіт.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

2. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

3. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до ст. 208 цього ж кодексу якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

2. У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 цього ж кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Пунктом 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин передбачено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України.

Разом з тим якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 ЦК України можливість настання таких прав та обов'язків у майбутньому припиняються.

Пунктами 2.13., 2.14. цієї ж Постанови передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе). В разі заявлення вимоги про повернення одержаного за правочином відповідач має право подати зустрічний позов (стаття 60 ГПК) про витребування належного йому майна або відшкодування вартості останнього. Якщо такий позов не подано, господарський суд з огляду на припис частини п'ятої статті 216 ЦК України та з урахуванням конкретних обставин справи може з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину також і щодо позивача.

За умови, що позовну вимогу заявлено про визнання правочину недійсним без застосування наслідків такої недійсності, судовий збір сплачується як з немайнового спору. За позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину судовий збір сплачується залежно від вартості майна (суми коштів), стосовно якого (якої) заявлено вимогу. У випадку об'єднання відповідних вимог судовий збір піддягає сплаті з вимог як немайнового, так і майнового характеру.

Наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання, оскільки відповідні вимоги є за своїм правовим характером взаємовиключними.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, господарський суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а має дати належну оцінку відповідним доводам позивача.

У разі задоволення позову господарський суд у резолютивній частині рішення зазначає про визнання правочину недійсним (у тому числі й на майбутнє) і одночасно може зазначити про застосування передбачених законом наслідків, вказавши, зокрема, розмір сум, що підлягають стягненню, та/або найменування майна, що піддягає передачі, і місце його знаходження (пункт 4 частини першої статті 84 ГПК), а за необхідності й строк виконання певних дій (абзац другий частини другої цієї статті ГПК).

У вирішенні питання про застосування передбачених законом наслідків недійсності правочину, який є оспорюваним (а не нікчемним), господарському суду слід виходити зі змісту позовних вимог. Якщо спір з приводу таких наслідків між сторонами відсутній, у господарського суду немає правових підстав зобов'язувати їх вчиняти дії, прямо передбачені законом, зокрема частиною першою статті 216 ЦК України, частиною другою статті 208 ГК України.

2.14. За встановленої під час судового розгляду неможливості повернути одержане за правочином майно у натурі (через його втрату, псування, істотну зміну тощо) набувач повинен відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). З метою такого відшкодування заінтересована особа вправі звернутися до набувача з окремою позовною вимогою.

У разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, така вартість визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК України). Звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна. У разі неможливості з'ясування вартості майна в такий спосіб (наприклад, якщо майно визначене індивідуальними ознаками і не має аналогів) та в інших необхідних випадках господарський суд за клопотанням заінтересованої сторони чи з власної ініціативи може призначити відповідну судову експертизу.

Відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої у зв'язку із вчиненням недійсного правочину, здійснюється винною стороною за загальними правилами, встановленими для зобов'язань, що виникають із факту заподіяння шкоди, тобто за правилами позадоговірної (деліктної) відповідальності (§ 1 глави 82 ЦК України). Відповідний спір може бути вирішений господарським судом як під час провадження у справі про визнання правочину недійсним, так і окремо від нього, - залежно від змісту позовних вимог.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що згідно з Висновком № 69/17 за результатами проведення судової комплексної економічної та товарознавчої експертизи, складеним 14.06.2017 р. та проведеним Товариством з обмеженою відповідальністю „Центр судових експертиз „Альтернатива: 1. За умови що роботи, які вказані у вищенаведених актах проводилися за договором № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010 р. ( в актах вказаний за договір № 1 про надання послуг від 31.03.2010 р.), то за результатами дослідження факти надання послуг та виконання робіт Приватно-орендною агрофірмою „Україна (ідентифікаційний код 03756327) за договором № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010 р., укладеним між Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України (ідентифікаційний код 00699945) та Приватно-орендною агрофірмою „Україна (ідентифікаційний код 0376327), у відповідності до ОСОБА_2 про прийняття - передачу виконаних робіт № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 3/1, 7/1, 9/1, 10/1, 12/1 від 01 грудня 2010 р. та Проміжних актів про прийняття - передачу виконаних робіт № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 від 01 березня 2011 р., документально підтверджуються. 2. Загальна ринкова вартість послуг (робіт) наданих (виконаних) Приватно-орендною агрофірмою „Україна (ідентифікаційний код 03756327) за договором № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010 р., укладеним між Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України (ідентифікаційний код 00699945) та Приватно-орендною агрофірмою „Україна (ідентифікаційний код 0376327), у відповідності до ОСОБА_2 про прийняття - передачу виконаних робіт № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 3/1, 7/1, 9/1, 10/1, 12/1 від 01 грудня 2010 р. та Проміжних актів про прийняття - передачу виконаних робіт №1,2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 від 01 березня 2011 р. станом на момент відшкодування - день звернення до господарського суду - 12 січня 2017 р., становить 11 331 634, 62 грн (одинадцять мільйонів триста тридцять одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні 62 коп.). Вартість по кожному ОСОБА_2 зазначена у таблицях №№ 1-32 додатку до висновку.

Таким чином, у процесі розгляду справи судом встановлено, що у зв?язку із визнанням недійсним договору про надання послуг за № 1 (51/2010), укладеного 31 березня 2010 року між Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України, у відповідності до рішення господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г та у зв?язку із неможливістю повернути сторонами всього одержаного за таким договором в натурі, виходячи із його предмету та природи, - у позивача виникло право на відшкодування вартості наданих відповідачу послуг та виконаних робіт за вказаним договором за цінами, які існують на момент відшкодування, з підстав та у порядку, передбачених у ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, 207, 208 Господарського кодексу України.

Заперечення відповідача щодо того, що у спірних відносинах у нього не виник та відсутній обовязок щодо відшкодування позивачу вартості наданих послуг та виконаних робіт за цінами, які існують на момент відшкодування, за договором про надання послуг за № 1 (51/2010) від 31.03.2010 р., укладеним Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України, що у відповідності до рішення господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г визнаний недійсним, оскільки у даних відносинах є неможливим застосування реституції, є необґрунтованими та спростовуються висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.10.2016 р. у справі № 18/122-12/2 та спростовуються висновками суду у даній справі, оскільки у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача 9 018 010, 08 грн, розрахунок яких є вірним, відшкодування вартості наданих послуг та виконаних робіт у зв?язку із визнанням недійсним договору про надання послуг за № 1 (51/2010), укладеного 31 березня 2010 року між Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України, у відповідності до рішення господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, як було зазначено вище, відповідач у своїй заяві б/н б/н від 22.02.2017 р. про застосування строків позовної давності просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням позовної давності.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

2. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

3. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

4. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

5. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

6. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

7. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Статтею 264 цього ж кодексу передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, позивач у даній справі звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н від 10.01.2017 р. до відповідача про стягнення 2 044 795, 27 грн відшкодування вартості наданих послуг та виконаних робіт 12.01.2017 р., а тому, з урахуванням того, що позивач у грудні 2012 р. (справа № 18/122-12/2) звертався в господарський суд Київської області із позовом до відповідача про стягнення основної заборгованості та інше за договором про надання послуг за № 1 (51/2010) від 31.03.2010 р., укладеним Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України, і відповідно перебіг позовної давності у відповідності до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України перервався і після такого переривання розпочався заново, та того, що рішення господарського суду Київської області від 27.08.2014 р. у справі № 911/357/13-г за позовом Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України до Приватно-орендної агрофірми „Україна за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання правочину недійсним, яким позов задоволено повністю і вирішено визнати недійсним договір про надання послуг за № 1 (51/2010), укладений 31 березня 2010 року між Приватно-орендною агрофірмою „Україна та Державним сільськогосподарським підприємством „Головний селекційний центр України; стягнути з Приватно-орендної агрофірми „Україна на користь Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України 1 147, 00 грн, - набрало законної сили тільки у вересні 2014 р., суд дійшов висновку, що загальна позовна давність по заявленій позовній вимозі не спливла, і відповідно позивач в межах строків позовної давності звернувся в господарський суд із позовом до відповідача за захистом прав і інтересів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства „Головний селекційний центр України (08400, вул. Ново-Київське шосе, 1-А, м. Переяслав-Хмельницький, Переяслав-Хмельницький район, Київська область; ідентифікаційний код 00699945) на користь Приватно-орендної агрофірми „Україна (08440, вул. Перемоги, 2А, с. Велика Каратуль, Переяслав-Хмельницький район, Київська область; ідентифікаційний код 03756327) 9 018 010 (дев?ять мільйонів вісімнадцять тисяч десять) грн 08 (вісім) коп. відшкодування вартості наданих послуг та виконаних робіт та судові витрати 135 270 (сто тридцять п?ять тисяч двісті сімдесят) грн 15 (п?ятнадцять) коп. судового збору.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано

31 липня 2018 р.