ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2018 р. Справа № 917/677/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс", Полтавська область (вх. № 1348П/1-18)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.06.2018р. у справі №917/677/18, постановлену в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Тимощенко О.М.), повний текст якої складено 13.06.2018р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс", Полтавська область

до відповідача Приватного підприємства "Елара", Вінницька область

про стягнення 239388,60 грн. збитків

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.06.2017р. у справі №917/677/18 передано позовні матеріали (вх. № 762/18 від 11.06.2018 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс" до Приватного підприємства "Елара" про стягнення 239388,60 грн. збитків за підсудністю до господарського суду Вінницької області (21018, м. Вінниця, вулиця Пирогова, 29).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріс" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.06.2018р. у справі №917/677/18 та справу направити на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Згідно п. 1 статті 29 ГПК України передбачено право вибору позивача між господарськими судами, яким підсудна справа.

Пунктом 5 статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів, тобто, передбачено право позивача обирати підсудність у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можливо лише в певному місці.

В якості доказів виникнення заборгованості відповідача, позивачем до позовної заяви додано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт та відомості ресурсів, підписані сторонами.

У вказаних документах зазначено найменування будівництва та його адреса: Семенівський район, Полтавська область, тобто, фактично встановлено місце виконання господарських зобов'язань, що не було враховано господарським судом Полтавської області при постановленні оскаржуваної ухвали, яка підлягає скасуванню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2018р. суддею доповідачем по справі №917/6778/18 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2018р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс", Полтавська область на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.06.2018р. у справі №917/677/17; встановлено учасникам справи строк до 30.07.2018 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 02.08.2018 року.

Представник позивача у судове засідання 02.08.2018 року не з'явився.

Вказану ухвалу суду від 06.07.2018 року було надіслано учасникам процесу в даній справі, в тому числі й ТОВ "Агріс", що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні даної ухвали.

Крім того, її було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформацію по справі, що розглядається було розміщено за веб-адресою www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана ухвала суду була надіслана ТОВ "Агріс", рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення на вказану адресу: пр. Любові Малої, 2, м. Харків.

До суду повернулось повідомлення з відміткою про отримання поштового рекомендованого відправлення - копії ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2018р. - №282.

Як вже було зазначено, судом апеляційної інстанції у відповідності до приписів ст. 13 ГПК України, надано можливість учасникам справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків передбачених цим Кодексом, однак ТОВ "Агріс" повноважного представника у судове засідання не направило, про причини неявки та неможливість прибуття представника суд апеляційної інстанції не повідомило, клопотання про розгляд справи за відсутності представника даного учасника процесу не заявляло.

В заяві від 30.07.2018 року позивач просив справу розглянути за відсутності представника, втім належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76-77 ГПК України неможливість участі представника в даному судовому засіданні не обґрунтував.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у відповідності до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного підприємства "Елара" про стягнення 239388,60 грн. заборгованості.

Місцевий господарський суд, передаючи позовні матеріали за підсудністю до господарського суду Вінницької області виходив з того, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13.06.2018 року місцезнаходженням відповідача є: вул. Садова, 1, с. Бережки, Калинівський район, Вінницька область, 22426, а отже, вирішення питання щодо прийняття даної позовної заяви до розгляду належить до компетенції господарського суду Вінницької області.

Колегія суддів з таким висновком місцевого господарського суду не погоджується та зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно частини 1 статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до частини 1 статі 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 29 ГПК України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тобто, з аналізу вказаних вище норм процесуального права вбачається право позивача обирати підсудність справи у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можливо лише в певному місці.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в якості доказів виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за виконання робіт по підряду будівництва до матеріалів позовної заяви було надано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акт приймання виконаних будівельних робіт та відомість ресурсів до акта прийняття за вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року.

З вказаних документів вбачається, що будівництво комплексу по прийманню, очищенню, сушінню та зберіганню зерна ТОВ «Агріс» здійснюється за адресою: с. Греблі, вул. Братів Шестопак, 25, Семенівський район, Полтавська область.

Отже, вказаними документами фактично встановлено місце виконання господарських зобов'язань.

Статтею 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Тобто, виходячи з наведених норм, у разі, коли справа стала підсудна іншому господарському суду, господарський суд розглядає господарську справу по суті лише у тому випадку, коли при прийнятті справи до свого провадження вона була підсудна саме цьому суду, а саме з додержанням правил підсудності.

Чинним законодавством не передбачено можливості спору між господарськими судами з приводу підсудності справи, а ухвалу про передачу справи за підсудністю може бути змінено чи скасовано виключно за результатами її перегляду в апеляційному або касаційному порядку.

Тому господарський суд, який одержав справу на підставі винесеної в порядку статті 17 ГПК ухвали, і в разі незгоди з останньою має розглянути справу по суті, якщо відповідну ухвалу не було змінено чи скасовано.

Колегія суддів зазначає, що створення судами спору про підсудність порушує права учасників спору і не відповідає положенням пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року, яка визначає, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тобто, передаючи справу до господарського суду Вінницької області господарський суд Полтавської області порушив приписи ч.1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка встановлює, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Отже, висновок місцевого господарського суду про передачу позовної заяви за підсудністю до господарського суду Вінницької області не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Отже, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а справа передачі на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, п.6 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 статті 280, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс", Полтавська область задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.06.2018р. у справі №917/677/18 скасувати.

Справу передати на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.08.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Россолов В.В.