ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2702/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Молодов В.С.

за участю:

прокурора: Закернична І.П., посвідчення;

представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2, за ордером; ОСОБА_3, за довіреністю;

від третьої особи: ОСОБА_4, за довіреністю;

в судовому засіданні присутній ОСОБА_5 вільний слухач, паспорт;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2018

у справі № 916/2702/17

за позовом: Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області в особі, якою є Одеська міська рада

до відповідача: Підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про: стягнення 245 239,17 грн.

суддя першої інстанції: Літвінов С.В., час та місце ухвалення рішення: 02.04.2018, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №15, судове засідання тривало з 12год.38хв. до 12год.52хв., повний текст рішення складений 10.04.2018

в судовому засіданні 30.07.2018 згідно ст. 233 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства на користь Одеської міської ради заборгованості за користування земельною ділянкою у сумі 245 239,17 грн., з яких 192 942,74 грн. основна заборгованість, 43 812,03 грн. інфляційні витрати, 8 484,40 грн. - три відсотка річних.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем зобовязань зі сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою, внаслідок чого утворилась стягувана сума заборгованості та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Необхідність здійснення представництва інтересів Одеської міської ради в судді Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області обґрунтовує невжиттям належних заходів по стягненню наявної заборгованості за користування земельною ділянкою з боку орендодавця - Одеської міської ради.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.11.2017 до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2018 (суддя Літвінов С.В.) в задоволені позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що обєкт нерухомості, автозаправна станція, не реконструйований та не введений в експлуатацію, а отже підстави нарахування орендної плати із розрахунку 31,06 грн. за 1 кв.м. є безпідставним. Обставини щодо відсутності вини відповідача у незавершені робіт з реконструкції АЗС були предметом дослідження під час розгляду справи № 34-3/118-08-2115. При цьому, судом встановлено, що зобовязання зі сплати орендних платежів у заявлений позивачем період здійснюється орендарем належним чином виходячи із розрахунку 2,07грн. за 1 кв.м. на період будівництва.

Не погодившись з означеним рішенням суду, заступник прокурора Одеської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов прокурора задовольнити у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду апелянт, згідно поданої апеляційної скарги, визначає неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, приписів ст.ст. 525, 526, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі» та порушенням норм процесуального права ст.ст. 75, 78, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, на думку апелянта, обставини які були предметом розгляду по справі № 34-3/188-08-2115 існували ще у 2005 році. Незавершення відповідачем реконструкції протягом більш ніж пять років з дня винесення рішення у справі № 34-3/118-08-2115 не звільняє його від обовязку сплати орендної плати у розмірі 43 328,70 грн. на рік (на період експлуатації).

Згідно умов договору земельна ділянка надана відповідачу терміном на 25 років (у тому числі терміном на один рік на період реконструкції). З 2005 по 2014 відповідачем не було вжито жодних заходів по введенню обєкта в експлуатацію. У той же час, відповідні зміни до спірного договору оренди власником землі, а саме Одеською міською радою, не вносились, рішення про внесення таких змін щодо продовження строків реконструкції більше ніж 1 рік, як було визначено договором, також не приймалось. А отже, умови договору оренди земельної ділянки від 01.03.2003, укладеного між Одеською міською радою та Підприємством «Союз» у вигляді приватного підприємства мають виконуватись належним чином.

За таких обставин, апелянт вважає, що наявні всі підстави для стягнення заборгованості за вищезазначеним договором оренди земельної ділянки за період з жовтня 2014 по 31.08.2017 у розмірі 241 518,05 грн.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, зазначивши, що скаржником у встановленому законом порядку не доведено обставин порушення місцевим судом норм матеріального або процесуального права; наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт належного виконання Підприємством «Союз» у формі приватного підприємства умов договору оренди; станом на момент подання позову, автозаправна станція не реконструйована та в експлуатацію не введена, а отже посилання скаржника на виникнення у орендаря обовязку сплачувати орендну плату за ставкою на період експлуатації, є безпідставними; обставини відсутності вини орендаря у не проведенні реконструкції автозаправної станції встановлені рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 34-3/118-08-2115 та скаржником у встановленому порядку не спростовані.

В судовому засіданні представники відповідача висловились на підтримку власних доводів, які викладені письмово, усно пояснили, що автозаправна станція на теперішній час в експлуатацію не введена, у звязку з чим її фактична експлуатація не здійснюється. 25.07.2018 через канцелярію суд надійшло клопотання представника відповідача, яким останній просив долучити до матеріалів справи рішення Господарського суду Одеської області у справі № 33/63-06-399 (з урахуванням ухвали від 06.12.2010), на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на автозаправну станцію з пунктом заміни масел за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Колгоспна, б. 2 «А».

Прокурор, представники позивача, третьої особи в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в усних поясненнях додатково зазначав, що за спливом встановленого п. 1.2 договору строку оренди на період реконструкції, орендна плата підлягає сплаті орендарем із розрахунку 31,06 грн. за 1 кв.м. як на період експлуатації.

30.07.2018 представником позивача через канцелярію суду подане клопотання, відповідно до якого останній просив суд долучити до матеріалів справи належним чином засвідчену копію договору оренди земельної ділянки від 01.03.2003.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Рішенням Одеської міської ради №945-ХХІV від 27.12.2002 підприємству «Союз» у вигляді приватного підприємства за рахунок земель міста (землі автомобільного транспорту та дорожнього господарства) надано земельну ділянку загальною площею 0,1395 га, за адресою: м. Одеса, вул. Колгоспна 2а, у довгострокову оренду, терміном на 25 років (в тому числі терміном на 1 рік на період реконструкції), для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції.

01.03.2003, на підставі зазначеного рішення, між Одеською міською радою (орендодавець) та Підприємством «Союз» у вигляді приватного підприємства (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, площею 1395 кв.м., що знаходиться у місті ОСОБА_2, Київському районі, вулиця Колгоспна 2а, за рахунок земель міста (землі автомобільного транспорту та дорожнього господарства).

Відповідно до п. 1.2 договору, земельна ділянка площею 1395 кв.м., надається у володіння і користування Орендаря, терміном на 25 (двадцять пять) років (в тому числі терміном на один рік на період реконструкції), для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції.

Згідно п. 1.4 договору грошова оцінка земельної ділянки складає 288 862 грн. 65 коп.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору сторони встановили, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцеві орендну плату. Розрахунок орендної плати здійснений відповідно до «Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за часткову участь у землекористуванні в місті ОСОБА_2», затвердженого рішенням Одеської міської ради №702-ХХІІІ від 29.02.2000 та рішенням Одеської міської ради №1709-ХХІІІ від 31.10.2000, Постанови Кабінету Міністрів України 12.05.2000 №783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель» (з урахуванням коефіцієнту індексації 1,182 та 1,02).

Орендна плата вноситься Орендарем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця на протязі 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця у розмірі:

На період будівництва: за земельну ділянку площею 1395 кв.м.: 2,07*1395=2887,65 грн. на рік;

На період експлуатації: за земельну ділянку площею 1395 кв.м.: 31,06*1395=43328,70 грн. на рік.

Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель».

Всі розрахунки за договором здійснюються виключно в грошовій безготівковій формі. Орендна плата, згідно з п.п. 2.2 договору, перераховується Орендарем на: Банк УДУ в Одеській області, МФО 828011, код ОКПО 23862106, на рахунок одержувача ВДК в м. Одесі, код ОКПО 23862106, місцевий бюджет Київського району №0005,код бюджетної кваліфікації 13050200 (орендна плата)

Пунктом 2.5 договору встановлено, що орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності. Умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін, шляхом укладення відповідних угод, які мають бути нотаріального посвідчені і є невідємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за її цільовим призначенням згідно з п. 1.2 цього договору, додержання орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів; своєчасного внесення орендної плати; дострокового розірвання договору у разі невиконання орендарем його обовязків, передбачених Законом України «Про оренду землі», цим договором, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно п.п. 3.4.2 договору, орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, зазначеного в п.1.2 договору, забезпечити належний санітарний, протипожежний, екологічний стан земельної ділянки, будинків і споруд, розташованих на ній.

Відповідно до пункту 5.1 договору за несвоєчасне внесення орендної плати, передбаченої п.2 зазначеного договору, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів.

Розділом 6 договору сторони погодили, крім іншого, що цей договір може бути достроково розірвано за взаємною згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами їх обовязків, передбачених Законом України «Про оренду землі», цим договором, у разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Цей договір може бути достроково припинений на підставі п.4 ст. 26 Закону України «Про оренду землі», з мотивів суспільної необхідності у порядку, встановленому законами України.

Реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору

За умовами п. 6.9 договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації в порядку, передбаченому законодавством України.

Договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01.03.2003 за реєстр. № 246. 01.03.2003 проведено держану реєстрацію договору, про що в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) внесено запис за № 748/99.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з оренди землі, зокрема, Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

В частині, що не суперечить нормам земельного законодавства, до вказаних правовідносин, через продовження їх існування після 01.01.2004, також підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України (п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).

Згідно статті 93 Земельного кодексу України, норми якої кореспондуються з положеннями ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону «Про оренду землі» (в редакції на час укладення договору) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктом «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України на землекористувачів покладено обовязок сплачувати земельний податок або орендну плату.

За змістом статті 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення договору) орендна плата за земельну ділянку - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за угодою сторін у договорі оренди. Внесення орендної плати на майбутній період оренди допускається на термін, не більший одного року. У разі визнання договору оренди земельної ділянки недійсним одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України «Про плату за землю» і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

За приписами статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, який відповідно до Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 №2752-VI здійснює забезпечення повноважень Одеської міської ради у галузі змелених відносин, у тому числі, щодо моніторингу сплати орендної плати за договорами оренди, направляв до відповідача претензію вих.№01-13/2781 від 23.06.2017, про сплату боргу за договором оренди землі від 30.08.2010, який станом на 31.05.2017 становив 522 906,06 грн.

У відповідь на вказану претензію, відповідач листом № 117 від 11.08.2017 повідомив Департамент комунальної власності Одеської міської ради, що повністю заперечує щодо наявності заборгованості по сплаті орендної плати за земельну ділянку площею 1395 кв.м., яка розташована в м. Одесі, вул. Колгоспна, 2а. через відсутність підставі для нарахування заборгованості та ненадання обґрунтованого розрахунку суми заборгованості.

Предметом спору у даній справі є вимога прокурора, заявлена в інтересах Одеської міської ради, про стягнення з відповідача, як орендаря за договором оренди земельної ділянки від 01.03.2003, заборгованості з орендної плати в сумі 192 942,74 грн., а також нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, 3% річних в сумі 8 484,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 43 812,03 грн.

Причиною виникнення даного спору стало твердження прокурора про неналежне виконання орендарем умов п. 2.2 договору в частині сплати орендних платежів в розмірі 43328,70грн. на рік на період експлуатації. В судовому засіданні представник позивача наголошував, що умови п. 2.2 договору повинні застосовуватись у сукупності з положеннями п. 1.2 договору щодо терміну оренди для реконструкції автозаправної станції, сплив якого зумовлює виникнення у відповідача обовязку з внесення орендних платежів в розмірі 43328,70грн. на рік, як на період експлуатації.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що реконструкція автозаправної станції не завершена, обєкт в експлуатацію не введений та підприємством не експлуатується. При цьому, в підтвердження факту виконання зобовязань з орендної плати у заявлений прокурором період, виходячи з розміру орендної плати на період будівництва в сумі 2887,65грн. на рік, відповідачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення (а.с. 70-90). Доказів повернення вказаних платежів отримувачем матеріали справи не містять; обставини виконання умов договору в цій частині сторонами не заперечуються.

Оцінюючи представлені сторонами докази на предмет їх належності та допустимості, а отже і спроможності підтверджувати певні факти, у світлі доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Розмір, строк сплати та порядок обчислення орендних платежів погоджений сторонами в розділі 2 Договору, п. 2.2 якого встановлює обовязок орендаря з внесення орендної плати за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця на протязі 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця у розмірі:

На період будівництва: за земельну ділянку площею 1395 кв.м.: 2,07*1395=2887,65 грн. на рік;

На період експлуатації: за земельну ділянку площею 1395 кв.м.: 31,06*1395=43328,70 грн. на рік.

Виходячи зі змісту вказаного пункту, термін, на який запроваджується орендна плата із розрахунку 2,07 грн. за 1 кв.м. визначається періодом будівництва та будь-яких строків, обмежених посиланням на конкретну дату сторонами не узгоджувалось.

За змістом абз.2 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріли справи не містять та позивачем не доведено обставин закінчення відповідачем будівництва (реконструкції) автозаправної станції, а також фактичної експлуатації вказаного обєкту, які в силу положень п. 2.2 договору опосередковують виникнення обовязку орендаря із внесення орендної плати виходячи, з розміру 31,06 грн. за 1 кв.м.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 26.03.2012 у справі № 34-3/118-08-2115 відмовлено в задоволенні позову Одеської міської ради до Підприємства «Союз» у формі приватного підприємства про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки від 01.03.2003 в сумі 140 185, 57 грн., нарахованої за період з 01.03.2004 по 01.08.2007, у звязку з відсутністю підстав нарахування орендної плати в розмірі на період експлуатації обєкту.

У світлі доводів заявника апеляційної скарги, щодо відсутності ознак преюдиціальності фактів, встановлених вказаним рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в межах даної справи судом було враховано обставини невиконання орендарем реконструкції автозаправної станції протягом строку, на який земельна ділянка надавалась в користування для реконструкції (п. 1.2 договору), проте підставою відмови в позові стала недоведеність факту реконструкції та введення автозаправної станції в експлуатацію на момент розгляду справи в суді.

Так, під час розгляду справи № 34-3/118-08-2115 судом встановлено, що «…внаслідок ненадання службою архітектурно-будівельного контролю відповідного дозволу, відповідач звернувся до міськвиконкому з клопотанням про продовження строків реконструкції до IVкв. 2006р., але несвоєчасна видача та отримання відповідачем лише 14.10.2005р. (датованим 08.09.2005р. за №543/05) дозволу на проведення реконструкції робіт на строк до 31.12.2005р., призвела до неможливості виконання відповідачем реконструкції об'єкта АЗС у визначені строки. … Отже, оскільки автозаправну станцію через незалежні від відповідача обставини не було реконструйовано, не було введено в експлуатацію, ненадання позивачем доказів, спростовуючих вищевикладене всупереч приписів ст.33 ГПК України, свідчить про неправомірне визначення позивачем відповідачу заборгованості за період з 01.03.2004р. по 01.08.2007р. у розмірі 140185грн. виходячи з розміру орендної плати за період експлуатації обєкту.».

Таким чином, обставини, встановлені даним судовим рішенням, можуть бути враховані судом лише щодо порядку виконання положень п. 2.2 договору. Між тим, помилкова правова оцінка судом обставин в цій частині, як преюдиціальних для розгляду даних позовних вимог, поряд з установленими фактами відсутності правових підстав застосування розміру орендної плати на період експлуатації не є підставою для зміни або скасування судового рішення відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується посилань скаржника на обставини неправомірної бездіяльності орендаря по завершенню будівництва (реконструкції) автозаправної станції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі обставини не змінюють встановлений п. 2.2 договору порядок обчислення орендної плати, проте, можуть бути підставою для звернення до суду з окремим позовом про застосування до орендаря наслідків порушення зобовязання, які визначені ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, твердження скаржника щодо виникнення у відповідача обовязку зі сплати підвищеної орендної плати за спливом обумовленого п. 1.2 договору терміну реконструкції відхиляються судовою колегією як необґрунтовані.

В матеріалах справи міститься Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 113948786 від 14.02.2018.

Із вказаної Інформаційної довідки вбачається, що 04.02.2011 за Підприємством «Союз» у вигляді приватного підприємства на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2006 у справі № 33/63-06-399 та ухвали суду від 06.12.2010 у даній справі, проведено державну реєстрацію права власності на автозаправну станцію з пунктом заміни масел, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Колгоспна, б. 2 «А».

Досліджуючи підстави проведення державної реєстрації права власності, судом встановлено, що підставою визнання права власності за відповідачем, за вказаним судовим рішенням, став факт отримання Підприємством «Союз» у формі приватного підприємства спірного майна згідно з розподільчим балансом, внаслідок реорганізації Малого підприємства «Ремас» шляхом поділу юридичної особи.

Із представлених суду доказів (рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2006 у справі № 33/63-06-399 та ухвали суду від 06.12.2010) не вбачається, що державна реєстрація права власності відбулась внаслідок завершення будівництва (реконструкції) автозаправної станції з пунктом заміни масел, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Колгоспна, б. 2 «А», а отже такі докази не доводять позиції позивача щодо завершення реконструкції обєкту.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, розрахованої виходячи з 31,06 грн. за 1 кв.м. як на період експлуатації з 2014 по 2017 роки.

Відсутність належних підстав для нарахування стягуваних грошових коштів зумовлює й обєктивну відсутність у позивача прав здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, в якості підстав відповідальніості за прострочку виконання грошового зобовязання.

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2018 у справі № 916/2702/17, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не встановив порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття Господарським судом Одеської області неправильного судового рішення у справі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2018 у справі № 916/2702/17 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2018 у справі № 916/2702/17 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.08.2018.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

ОСОБА_7