РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа № 910/7282/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук»

до приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування»

про стягнення 70 407,41 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Гавриш М.Я. - представник (довіреність б/н від 25.06.2018),

від відповідача Горбач І.В. - представник (довіреність № 1039 від 02.08.2010),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (далі - ТОВ «Мобіжук», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «Альфа Страхування», відповідач) про стягнення 70 407,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його обов'язку виплатити страхове відшкодування після настання страхового випадку - викрадення застрахованого майна, що належало позивачу, на підставі договору добровільного страхування (однієї групи) майна за програмою «Майно юридичних осіб» № 016.1321791.701 від 17.10.2017.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 70 407,41 грн., з яких: 65 878,00 грн. - сума страхового відшкодування, 3 006,93 грн. - пеня, 1 257,48 грн. - інфляційна складова боргу, 265,00 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/7282/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суту призначено на 05.07.2018.

05.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що страхове відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку не було виплачено страховиком внаслідок порушення позивачем, як страхувальником, вимог укладеного сторонами договору в частині забезпечення вимог щодо заходів захисту застрахованого майна. Враховуючи викладене, поросив суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 05.07.2018 судом була оголошена перерва до 19.07.2018.

12.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на відзив, у якій останній підтримав позицію, викладену у позовній заяві.

У судовому засіданні 19.07.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 19.07.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.10.2017 між ТОВ «Мобіжук» (страхувальник, вигодонабувач) та ПрАТ «Альфа Страхування» (страховик) був укладений договір добровільного страхування (однієї групи) майна за програмою «Майно юридичних осіб» № 016.1321791.701 (далі - договір), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наступним майном: товарними запасами (мобільні телефони, ноутбуки, нетбуки, планшети, відеореєстратори, електропобутова техніка, радіотелевізійні товари, електронні прилади, аксесуари та програмне забезпечення до них, продукція операторів мобільного зв'язку (модеми, картки поповнення, стартові пакети), а також товари у відповідності до асортименту.

Розділами 5, 6 та 11 договору визначено, що страхова сума складає 400 000,00 грн. та відповідає балансовій вартості майна.

Відповідно до положень розділу 7 договору місцем його дії є смт. Томаківка, вул. Шевченка, 27. Майно вважається застрахованим, якщо воно знаходиться за адресою, зазначеною в розділі 7 цього договору.

Згідно з п. 8.4 розділу 8 договору страховим випадком за цим договором є пошкодження, знищення або викрадення застрахованого майна внаслідок наступних подій (страхових ризиків): крадіжка зі зламом, грабіж, розбій.

Розділом 13 договору визначено, що загальний страховий платіж становить 2 000,00 грн.

Судом встановлено, що позивач сплатив страховий платіж у повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 357 від 17.10.2017 на суму 2 000,00 грн., копія якого долучена до матеріалів справи.

Положеннями розділу 14 договору передбачена наявність безумовної франшизи за ризиками, вказаними у п.п. 8.1-8.9 договору, в розмірі 4 000,00 грн. по кожному та будь-якому випадку.

Відповідно до п. 15.1 розділу 15 договору строк його дії визначений сторонами з 24.10.2017 по 23.10.2018.

Як свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2018, ТОВ «Мобіжук» звернулось з заявою до Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій повідомило, що в період часу з 3:00 до 3:24 години невідома особа шляхом пошкодження вхідних дверей проникла до приміщення ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого по вул. Шевченка, 27 в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, в якому на правах суборенди розташовується магазин «Жжук», звідки викрали мобільні телефони різних марок в кількості 25 штук, що належать ТОВ «Мобіжук». Вказаній події була надана правова кваліфікація за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Недостача товару, а саме мобільних телефонів у кількості 25 шт. загальною вартістю 62 995,00 грн., підтверджується результатом інвентаризації товарів на складі № 18 від 17.02.2018, проведеної позивачем.

Крім того, актом огляду пошкодженого товару від 20.02.2018, складеного позивачем, встановлено, що загальна вартість ремонтних робіт та деталей, необхідних для відновлення пошкодженого товару, становить 6 883,00 грн.

20.02.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про настання збитку, в якій у зв'язку з настанням події, яка може бути визнана страховою, просив розглянути питання про відшкодування заподіяних збитків, орієнтовний розмір яких за розрахунком позивача склав 69 878,00 грн. (62 995,00 грн. + 6 883,00 грн.).

Відповідач листом № 0032.211.18.01-0413.03 від 29.03.2018 повідомив, що внаслідок порушення позивачем, як страхувальником, своїх обов'язків, визначених у розділі 20 договору, зважаючи на положення п. 25.2.9 договору не має правових підстав для виплати страхового відшкодування.

За приписами пп. 20.3.14 п. 20.3 розділу 20 договору страхувальник зобов'язаний забезпечити вимоги до заходів захисту застрахованого майна (товарних запасів). Мінімальний набір заходів:

- наявність справної і постійно діючої (що виконує функції, для яких вона призначена) системи відеоспостереження в приміщенні, де знаходиться застраховане майно (товарні запаси), при цьому в поле зору камер повинні потрапляти застраховане майно (товарні запаси) та/або підходи до нього;

- наявність справної і постійно діючої (що виконує функції для яких вона призначена) охоронної сигналізації в приміщенні, де знаходиться застраховане майно (товарні запаси). При цьому сигнал повинен виводитись на пульт охоронної фірми з якою у страхувальника укладено відповідний договір та, яка несе відповідальність за своєчасне прибуття на місце події. Виняток складають орендовані страхувальником приміщення, які знаходяться в супермаркетах, гіпермаркетах, торгівельних магазинах, торгових центрах тощо, де охорона в неробочий час здійснюється власником усієї будівлі загалом;

- у разі невиконання охоронною організацією взятих на себе зобов'язань страхувальник зобов'язаний до моменту виплати відшкодування надати страховику необхідні документи які зазначені у пунктах 23.1.9, 23.1.10, 23.1.11 цього договору для пред'явлення їм претензій;

- наявність ґрат та захисних ролет на вікнах і дверних отворах.

Наведені в пункті 20.3.14 договору умови повинні дотримуватися незалежно від того, чи належить (контролюється) приміщення/територія, де знаходиться застраховане майно (товарні запаси), страхувальнику, чи ні. Не дотримання будь-якої з умови, наведеної в цьому пункті, може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з рапорту аварійного комісара від 17.02.2018, після прибуття на місце події за адресою: Дніпропетровська обл., смт. Томаківка, вул. Шевченка, 27, магазин «Мобіжук», що розташований у приміщенні відділення КБ «ПриватБанк», ним було встановлено, що невідомі особи шляхом зламу вхідних дверей проникли у приміщення та викрали майно магазину «Мобіжук». Під час огляду приміщення встановлено:

- приміщення, в якому розташований магазин «Мобіжук», облаштоване камерами відеоспостереження ззовні та всередині приміщення. На вулиці перед входом є додаткове освітлення з датчиками увімкнення світла при русі;

- приміщення обладнане системою охорони з виводом на пульт охорони «Явір 2000». У передпокої приміщення встановлені датчики руху та розбиття скла, у приміщенні встановлені камери відеоспостереження і датчики руху системи охорони;

- перші та другі вхідні двері у будівлю де знаходиться магазин «Мобіжук» вироблені з металопластику, двері захисними ґратами або захисними ролетами не облаштовані;

- вікна у приміщенні, де знаходились викрадені товари захисними ґратами або захисними ролетами не облаштовані;

- викрадене майно знаходилось у закритих на ключ вітринах з скляними дверцятами, а також на стелажах з магнітними замками. Частина товару знаходилась у кутку магазина на полу у картонних коробках.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем допущено порушення вимог пп. 20.3.14 п. 20.3 розділу 20 договору, що полягало у незабезпеченні заходів захисту застрахованого майна. Доказів протилежного суду не надано.

Згідно з пп. 25.2.9 п. 25.2 розділу 25 договору підставами для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є порушення страхувальником своїх обов'язків за договором, визначених у п.п. 20.3.1, 20.3.2, 20.3.6, 20.3.7, 20.3.14, п. 20.3 договору та розділах 21, 22 договору та наявність обставин, вказаних в п.п. 20.4.12, 24.22 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору, що полягає у праві сторін бути вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на встановлене судом порушення позивачем умов договору, що полягало у незабезпеченні заходів захисту застрахованого майна, беручи до уваги положення пп. 25.2.9 п. 25.2 розділу 25 договору, згідно з якими таке порушення є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, суд вважає підстави для задоволення позовних вимог відсутніми.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що даний позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.07.2018.

Суддя О.Г. Удалова