ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.07.2018

Справа № 910/3355/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720)

до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, 60; ідентифікаційний код 07770190)

про стягнення 1 518 ,68 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" про стягнення 1 518, 68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням своїх зобов'язань Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" за Договором № 2626/15-ТЕ(Т)-41 про купівлі-продажу природного газу від 27.02.2015, у зв'язку з чим позивачем нараховані пеня та 3% річних у сумі 1 518, 68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 вирішено розгляд справи № 910/3355/18 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

16.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

23.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Лиськова М.О., на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду № 05-23/709 від 23.05.2018 справу № 910/3355/18 направлено на повторний автоматичний розподіл.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/3355/18, визначено суддю Баранова Д.О. для подальшого її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 справу № 910/3355/18 прийнято до свого провадження суддею Барановим Д.О., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (покупець) був укладений договір купівлі продажу природного газу № 2626/15-ТЕ9Т)-41 (далі-договір) з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами № 1-4.

Відповідно до п. 1.1. предметом договору є те, що продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 150,0 тис. куб. м. (сто п’ятдесят тисяч куб. м.).

Згідно п. 5.1. ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюється повноважним державною владою України органом.

Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу – 1 091,00, крім того ПДВ-20% – 218, 20, всього з ПДВ – 1 309, 20 грн. (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору загальна вартість цього договору на дату його укладання становить 163 650, 00 грн., крім того ПДВ – 32 730, 00 грн., разом з ПДВ – 196 380, 00 (сто дев’яносто шість тисяч триста вісімдесят) грн.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (п. 1.2. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.2. договору при невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно нормативними перерахуванням коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному чинним законодавством. ( п. 6.3. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за, який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

12.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (покупець) була укладено додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 27.02.2018 № 2626/15-ТЕ(Т)-41, якою сторони погодили зміни до п. 2.1, п. 5.2. та п. 5.5. договору.

Згідно додаткової угоди № 1 п. 2.1. договору викладено у такій редакції: "2.1. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ об’ємом до 86, 969 тис. куб. м. (вісімдесят шість тисяч дев’ятсот шістдесят дев’ять куб. м.)."

Також, даною угодою п. 5.2. договору викладено у такій редакції: "5.2. Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 2 495, 25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу – 2 495, 25 грн., крім того ПДВ – 20% - 499, 05 грн., всього з ПДВ – 2 994, 30 грн. (дві тисячі дев’ятсот дев’яносто чотири грн. 30 коп.)".

Пункт 5.5. договору викладено у такій редакції: "5.5. Загальна вартість цього договору становить 163 647, 90 грн., крім того ПДВ – 32 729, 58 грн. разом з ПДВ – 196 377, 48 грн. (сто дев’яносто шість тисяч триста сімдесят сім грн. 48 коп.). Загальна вартість цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін".

14.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (покупець) була укладено додаткова угода № 2 до договору купівлі-продажу природного газу від 27.02.2018 № 2626/15-ТЕ(Т)-41, якою сторони погодили внести доповнення п. 6.3. договору, виклавши його в наступній редакції: "За наявності заборгованості у Покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, як і надійшли від покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором".

28.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (покупець) була укладено додаткова угода № 3 до договору купівлі-продажу природного газу від 27.02.2018 № 2626/15-ТЕ(Т)-41, якою сторони погодили викласти з 01 липня 2015 року п. 5.2 договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 2 994, 30 грн., в тому числі: тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами – 510, 50 грн., крім того ПДВ – 20% - 102, 10 грн., всього з ПДВ – 612, 60 грн. (шістсот дванадцять грн. 60 коп.); тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами – 153, 00 грн. (в тому числі вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховане в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ – 20% – 30, 60 грн., всього з ПДВ – 183, 60 грн. (сто вісімдесят три грн. 60 коп.); збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) – 35 ,92 грн., крім того ПДВ – 20% – 7,18 грн., всього ПДВ – 43,10 грн.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу, як товару, становить 1 795, 83 грн., крім того ПДВ – 20% – 359,17 грн., всього з ПДВ – 2 155,00 грн.

До сплати за 1 000 куб. м. природного газу – 2 495,25 грн., крім того ПДВ – 20% – 499, 05 грн., всього з ПДВ – 2 994, 30 грн. (дві тисячі дев’ятсот дев’яносто чотири грн. 30 коп."

30.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (покупець) була укладено додаткова угода № 4 до договору купівлі-продажу природного газу від 27.02.2018 № 2626/15-ТЕ(Т)-41, якою сторони погодили викласти з 01 жовтня 2015 року п. 5.2. договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 1 770, 74 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ – 2%; податок на додану вартість за ставкою – 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами – 689, 10 грн., крім того ПДВ – 20% – 137, 82 грн., всього з ПДВ – 826, 92 грн. (вісімсот двадцять шість грн. 92 коп.). В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства.

До сплати за 1 000 куб.м. природного газу – 2 495, 25 грн., крім того ПДВ – 20% – 499, 05 грн., всього з ПДВ – 2 994, 30 грн. (дві тисячі дев’ятсот дев’яносто чотири грн. 30 коп.)".

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ним були виконані зобов’язання обумовлені умовами договору належним чином, а саме, передано у власність відповідачу природний газ, проте, відповідач несвоєчасно здійснював оплату та не виконав зобов’язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема, вимоги п. 6.1. договору.

Як про це вказує позивач, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 2626/15-ТЕ9(Т)-41 від 27.02.2015 було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 196 380, 48 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначив, що у зв’язку з тим, що відповідач не підписав акт приймання-передачі природного газу за грудень 2015 року, на підтвердження даної поставки позивач надав суду завірену копію реєстру обсягів реалізації газу з ресурсу позивача у грудні 2015 року через мережі Публічного акціонерного товариства "Київгаз" з печаткою останнього, з якого вбачається, що відповідачу було поставлено 6, 570 куб. м. природного газу.

Як про це вказує позивач, відповідачем частково було оплачено переданий у грудні 2015 року природний газ об’ємом 6, 570 куб.м., що підтверджується наявною в матеріалах справи бухгалтерською довідкою по фінансовим операціям Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з відповідачем.

Оскільки, відповідачем неналежним чином виконувались зобов’язання за договором, а саме, прострочувалася оплата за переданий позивачем у власність відповідача природний газ, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" була нарахована пеня в розмірі 1 438, 30 грн. та 3 % річних в розмірі 80, 38 грн.

З наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій за договором № 2626/15-ТЕ(Т)-41 від 27.02.2015 вбачається, що пеня та 3% річних нараховані позивачем за неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань саме в січні 2015 року (37 днів прострочення), в лютому 2015 року (9 днів прострочення) та в квітні 2015 року (4 дні прострочення).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 2626/15-ТЕ(Т)-41 від 27.02.2015 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 196 380, 48 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: 2 акти від 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.08.2015, 30.09.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій за договором № 2626/15-ТЕ(Т)-41 від 27.02.2015 та бухгалтерської довідки по фінансових операціях позивача з відповідачем за період з 01.02.2015 по 31.08.2016 та встановлено судом, відповідач виконав грошові зобов'язання з порушенням строків встановлених п. 6.1. договору.

В той час, відповідач у своєму відзиві посилається на те, що надані позивачем докази неналежного виконання відповідачем його договірних зобов’язань є неналежними доказами і не можуть підтверджувати наявність чи відсутність прострочення оплат, адже, не є первинними документами.

Щодо довідки, наданої позивачем, стосовно проведення фінансових операцій з відповідачем за період з 01.02.2015 по 31.08.2016, то суд вказує, що дана довідка підписана повноважною особою, а саме, головним бухгалтером Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та має всі необхідні реквізити первинного документу, які передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому є належним доказом у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідачем не вказано в чому саме полягає неналежність наданого позивачем доказу стосовно проведення фінансових операцій з відповідачем за період з 01.02.2015 по 31.08.2016.

Також суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій за договором купівлі-продажу природного газу № 2626/15-ТЕ(Т)-41 від 27.02.2015 є виключно документом, що відображає процес нарахування штрафних санкцій (3% річних та пені), які у свою чергу здійснюються на підставі фінансових (бухгалтерських) документів товариства.

Так, пунктом 3.4. договору встановлено, що не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані а скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. продавець не пізніше 8-го числа зобов’язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків сторін.

Відтак, аналізуючи наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу, зокрема: 2 акти від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.05.2015, від 30.06.2015, від 31.07.2015, від 31.08.2015, від 30.09.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, суд дійшов висновку, що вказані акти були підписані сторонами в день їх складення, оскільки, відповідачем було спростовано доводів позивача та не надано суду доказів того, що зазначені акти були ним отримані та підписані пізніше вказаних дат.

У своєму відзиві відповідач також, зазначає про те, що останній виконував свої договірні зобов’язання з порушенням строків у зв’язку з тим, що акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків сторін та те, що їх не було підписано у порядку п. 3.4. договору.

Стосовно даних тверджень відповідача, суд вказує наступне, пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи п. 6.1. договору, відповідач зобов'язаний був здійснити оплату поставленого природного газу за договором до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, тобто, починаючи з 15-го числа кожного місяця, наступного за місяцем поставки газу відбувається прострочення виконання грошового зобов'язання.

Також, суд зазначає, про те, що відповідачем не надано суду платіжних доручень або банківських виписок про те, що останній здійснював оплату за переданий газ вчасно, а саме, до 15-го кожного місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач у своєму відзиві також посилається на те, що позивач вимагає з нього оплату за січень 2015 року, при тому, що договір купівлі-продажу природного газу № 2626/15-ТЕ(Т)-41 укладений сторонами 27.02.2015.

В той час, як вбачається з п. 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 150,0 тис. куб. м., в тому числі 15,0 тис. куб. м. у січні 2015 року.

Даний договір підписаний сторонами та відповідно скріплений печатками, отже, тим самим сторони погодили умови даного договору, які є обов’язковими до виконання.

Факт надання позивачем 15,0 тис. куб. м. природного газу та прийняття відповідачем даного об’єму газу підтверджується підписаним актом приймання-передачі у січні 2015 року природного газу від 28.02.2018, який також підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно, підписанням зазначених вище документів відповідач підтвердив належне виконання умов договору в частині передачі у власність останнього природного газу у січні 2015 року в об’ємі 15,0 тис. куб. м., при тому, суд вказує, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростували доводи позивача та підтверджували б твердження відповідача на, які він посилається.

Щодо тверджень відповідача стосовно прострочення оплати сороку восьми копійок за газ, переданий позивачем у грудні 2015 року та неправомірне стягнення за даний період пені в розмірі 0,10 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з наданого позивачем копії реєстру обсягів реалізації природного газу з ресурсів позивача газорозподільні мережі Публічного акціонерного товариства "Київгаз", позивачем у грудні 2015 року було передано у власність відповідачу природний газ об’ємом 6, 570 куб.м. вартістю 19 672, 56 грн.

Також, згідно розрахунку штрафних санкцій за договором купівлі-продажу природного газу № 2626/15-ТЕ(Т)-41 від 27.02.2015 та бухгалтерської довідки по фінансовим операціям позивача з відповідачем за період з 01.02.2015 по 31.08.2016, вбачається, що відповідачем 23.12.2015 було здійснено оплату в розмірі 19 672, 08 грн., а 31.12.2016 здійснено доплату за переданий газ в розмірі 0, 48 коп.

Суд також зазначає, що відповідач здійснив оплату за газ наданий позивачем у грудні 2015, тим самим підтвердив прийняття останнього та частково виконав своє зобов’язання. При тому суд вказує на те, що відповідач не надав суду жодних доказів звернення до позивача із запереченнями щодо якості або кількості природного газу в частині недоплати в розмірі 0, 48 коп., що свідчить про фактичне надання позивачем природного газу відповідної якості та кількості, та про прийняття такого газу відповідачем.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2. договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за, який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 Господарського кодексу України вказано, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних за період з 17.02.2015 по 25.03.2018, з 17.03.2015 по 25.03.2015, з 15.05.2015 по 18.05.2018 та встановлено, що дані розрахунки є обґрунтованими та таким, що відповідають положенням договору та не суперечить нормам чинного законодавства, а тому, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 438, 30 грн. та 3 % річних в розмірі 80, 38 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п.1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, 60; ідентифікаційний код – 07770190) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 1 438 (одна тисяча чотириста тридцять вісім) грн. 38 коп., 3 % річних в розмірі 80 (вісімдесят) грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.07.2018

Суддя                                          Д.О. Баранов