РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2018Справа № 910/4613/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача Стасюк П.Ю. - представник (довіреність б/н від 10.05.2018),

від відповідача Шукліна О.В. - представник (довіреність б/н від 04.07.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» (далі - ТОВ «Транс-Груп», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «ЦТЛ», відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що між ним та відповідачем був укладений договір про організацію перевезення вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 7219-Є/955ЦТЛ-2017 від 16.08.2017, згідно з яким позивачу для здійснення розрахунків через філію «Єдиний розрахунковий центр» ПАТ «Українська залізниця» був присвоєний особовий рахунок № 8101003. У порушення умов укладеного сторонами договору, відповідачем було неправомірно включено до розміру оплати за користування вагонами плату за затримку трьох вагонів, а саме: вагону № 95761003 з 29.09.2017 (17 год. 33 хв.) до 13.10.2017 (19 год. 00 хв.), вагону № 95630612 з 01.10.2017 (23 год. 45 хв.) до 13.10.2017 (19 год. 00 хв.), вагону № 95756953 з 01.10.2017 (23 год. 45 хв.) до 13.10.2017 (19 год. 00 хв.), оскільки подача вказаних вагонів не була передбачена заявками позивача на перевезення на зазначені дати, відповідач не повідомив позивача про подачу вагонів та передання їх у користування позивача, представниками відповідача (залізничної станції Гнидава Львівської залізниці) було особисто розкредитовано вагони і оформлено користування ними на позивача, у той час як позивач вказані вагони у своє користування не приймав.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд зобов'язати відповідача відобразити на особовому рахунку позивача № 8101003 (шляхом перерахування на особовий рахунок) суму безпідставно стягнутих коштів в розмірі 39 733,08 грн. через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2018, порушено провадження у справі № 910/4613/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.05.2018.

22.05.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивачем були надані відповідачу планування перевезень на вересень та жовтень 2017 року, підписані за допомогою електронного цифрового підпису представником позивача, тому твердження позивача про те, що вагони подані без плану чи заявок, відповідач вважав безпідставними, у задоволенні позову просив відмовити.

У судовому засіданні 22.05.2018 судом оголошена перерва до 05.06.2018.

05.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем письмові пояснення, в яких останній вказав, що спірні нарахування здійснені ним на підставі п. 119 Статуту залізниць України внаслідок затримки вагонів з вини вантажовідправника - позивача, який до того ж не заявив про відмову від цих вагонів. Відповідач зазначив, що були складені акти загальної форми на затримку вагонів на місцях загального користування на відповідальність вантажовласника, про що повідомлено представника позивача. Крім того, відповідач вважав, що позивачем некоректно заявлені позовні вимоги до ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «ЦТЛ», оскільки договір про організацію перевезення вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 7219-Є/955ЦТЛ-2017 від 16.08.2017, який є підставою даного позову, укладений позивачем безпосередньо з ПАТ «Українська залізниця».

Також 05.06.2018 позивачем була подана заява, в якій останній просив суд зобов'язати відповідача відобразити на особовому рахунку позивача № 8200024 (шляхом перерахування на особовий рахунок) суму безпідставно стягнутих коштів в розмірі 39 733,08 грн. через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Таким чином, позивачем був змінений предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Приписами ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивачу надано право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. З огляду на своєчасне подання позивачем вищевказаної заяви, остання була прийнята судом до розгляду, а даний спір у подальшому розглядався судом з урахуванням поданої позивачем заяви. При цьому, судом було відхилено заперечення відповідача, подані 19.06.2018, як необґрунтовані, оскільки вказаною заявою позивач не здійснював одночасної зміни предмета та підстав позову. Крім того, позивачем була подана відповідь на відзив, в якій останній підтримав позицію, викладену у позовній заяві.

У судовому засіданні 05.06.2018 судом оголошена перерва до 19.06.2018.

19.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав позицію, викладену у наданих раніше відзиві та поясненнях, а також вказав, що згідно з листом № 1208 від 08.12.2017 власника під'їзної колії ТОВ «Вілія-Трейд» у період з 29.09.2017 по 12.10.2017 вагони № 95761003, № 95630612 та № 95756953 не могли бути подані на належну під'їзду колію у зв'язку з тим, що навантаження зерна не було погоджене позивачем, тобто позивачем не було забезпечено можливість навантаження вантажу у вагони, які прибули на його адресу.

У судовому засіданні 19.06.2018 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 12.07.2018.

11.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем додаткові пояснення щодо зміни позивачем позовних вимог.

У судовому засіданні 12.07.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви, поданої 05.06.2018, підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 12.07.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

16.08.2017 між ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «ЦТЛ» (перевізник) та ТОВ «Транс-Груп» (замовник) був укладений договір про організацію перевезення вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 7219-Є/955ЦТЛ-2017 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору його предметом є надання перевізником замовнику послуг, пов'язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 1.2 договору за цим договором перевізник зобов'язується доставити прийнятий до перевезення вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу та надані послуги, що пов'язані з цим перевезенням.

Положеннями п. 2.2 договору на перевізника покладені такі обов'язки:

- приймати до перевезення та видавати вантажі замовника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно з затвердженими планами і заявками замовника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору (пп. 2.2.1);

- здійснювати розрахунки з замовником на умовах попередньої оплати за послуги, пов'язані з організацією перевезення вантажів, відповідно до розділу 4 цього договору та додатків до нього (пп. 2.2.2);

- вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронному вигляді, а у разі відсутності електронного зв'язку - в паперовому вигляді через філію «ЄРЦ» ПАТ «Українська залізниця» ст. Київ-Тов (пп. 2.2.3);

- відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 8101003. Присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 8615 (пп. 2.2.4).

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця» (далі - філія «ЄРЦ»).

Згідно з п. 4.2 договору розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається замовником, виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг, на підставі діючих тарифів та умов цього договору.

Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії «ЄРЦ». Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника (п. 4.3 договору).

Пунктом 4.5 договору передбачено, що у міру виконання перевезень та надання послуг, філія «ЄРЦ» відображає в особовому рахунку використання замовником коштів: для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, збирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) та інше. При незгоді з сумою нарахувань та стягнених платежів замовник письмово повідомляє філію «ЄРЦ» для проведення перевірки. У разі виявлення перевізником недоборів чи переборів провізних платежів, філія «ЄРЦ» здійснює перерахунок, після чого надлишок стягненої суми перераховує на особовий рахунок замовника, як оплату за майбутні перевезення, або ж додатково стягує недобори грошових сум.

Відповідно до п. 10.6 договору вказаний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017.

У судовому засіданні сторони пояснили, що подання замовлень на перевезення вантажовідправниками та їх узгодження перевізником здійснюється через автоматизовану систему «МЕСПЛАН» з накладенням електронного цифрового підпису і в такому випадку заявка на подання вагонів у паперовому вигляді не надається.

Судом встановлено, що доданими позивачем до позовної заяви доказами, а саме PrintSk витягами з програми АРМ МЕСПЛАН (електронні заявки на навантаження вересень, жовтень) (додатки № 11, № 12 до позовної заяви) підтверджується здійснення відповідачем замовлення вагонів під завантаження. Крім того, здійснення позивачем місячного планування перевезень на вересень та жовтень 2017 року підтверджується долученими відповідачем до відзиву витягами з програми МЕСПЛАН форми ГУ-12.

Таким чином, долученими до матеріалів справи письмовими доказами спростовується твердження позивача про те, що вагони № 95761003, № 95630612 та № 95756953 були подані відповідачем під завантаження без плану чи заявок позивача.

На виконання заявок позивача вагони № 95761003, № 95630612 та № 95756953 були подані відповідачем на станцію Гнидава Львівської залізниці 29.09.2017 та 01.10.2017 відповідно.

У листі № 1208 від 08.12.2017 товариством з обмеженою відповідальністю «Вілія-Трейд», яке є власником під'їзної колії на яку подавались вищевказані вагони, зазначено, що вагони зерновози, які прибували в адресу позивача - ТОВ «Транс Груп» на станцію Гнидава під навантаження в період з 29.09.2017 по 13.10.2017, не могли бути прийняті на під'їзду колію ТОВ «Вілія-Трейд» у зв'язку з відсутнім погодженням навантаження зерна між ТОВ «Транс Груп» і ТОВ «Вілія-Трейд».

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не було забезпечено можливість навантаження вантажу у вагони, які прибули на його адресу.

До матеріалів справи долучені акти загальної форми:

- № 1627 від 29.09.2017, складений щодо вагону № 95761003, в якому зазначена наступна обставина, що викликала складання акта: «Затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Вагон прибув 29.09.2017 о 17 год. 33 хв. і простоює на коліях станції в очікуванні подачі під навантаження. Час початку затримки вагону 29.09.2017 17 год. 40 хв.». Даний акт був складений у присутності менеджера ОСОБА_4 - представника позивача та підписаний останнім;

- № 1653 від 01.10.2017, складений щодо вагонів № 95630612 та № 95756953, в якому зазначена наступна обставина, що викликала складання акта: «Затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Простоюють на місцях загального користування. Час початку затримки вагонів 01.10.2017 23 год. 45 хв.». Даний акт був складений у присутності менеджера ОСОБА_4 - представника позивача та підписаний останнім;

- № 1767 від 13.10.2017, складений щодо вагонів № 95630612 та № 95756953, в якому зазначена наступна обставина, що викликала складання акта: «Затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Простоюють на місцях загального користування. Час початку затримки вагонів 01.10.2017 23 год. 45 хв. (акт № 1653 від 01.10.2017). Час закінчення затримки вагонів 13.10.2017 19 год. 00 хв. Загальний час маневрових операцій 00:30». Даний акт був складений у присутності менеджера ОСОБА_4 - представника позивача та підписаний останнім;

- № 1769, в якому зазначена наступна обставина, що викликала складання акта: «Затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Вагони № 95701447, № 95630612, № 95756953, № 95761003 тарувалися 13.10.2017 з 18 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. і подані на під'їзду колію ТОВ «Вілія-Трейд» під навантаження. Час початку затримки вагонів 13.10.2017 18 год. 30 хв.». Даний акт був складений у присутності менеджера ОСОБА_4 - представника позивача та підписаний останнім.

Згідно з пам'яткою про подавання вагонів № 340, вагони № 95761003, № 95630612 та № 95756953 були передані 13.10.2017 о 19 год. 00 хв. представнику позивача ОСОБА_4, про подання вагонів позивача було повідомлено 13.10.2017 о 19 год. 00 хв., що підтверджується витягом з книги оповіщення про час подання вагонів під навантаження або вивантаження, розпочатої 01.01.2017.

Відповідно до ст. 17 Статуту залізниць перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється місячне планування перевезень.

Згідно зі ст. 18 Статуту залізниць місячне планування перевезення вантажів здійснюється залізницями відправлення на основі поточних або довгострокових договорів про організацію перевезення вантажів та замовлень відправників.

Статтею 73 Статуту залізниць встановлено, що порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія. У разі обслуговування залізничної під'їзної колії локомотивом залізниці між залізницею і контрагентом укладається договір на подачу і забирання вагонів. Усі розрахунки за обслуговування здійснюються безпосередньо між ними.

За користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. Якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини вантажовідправника, з нього стягується плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження. Якщо вантажовідправник заявить про відмову від цих вагонів, плата нараховується до моменту одержання відмови (ст. 119 Статуту залізниць).

Відповідно до п. 6 Правил користування вагонами і контейнерами (затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999) час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під'їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Згідно з п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що плата за користування вагонами під час їх простою в очікуванні навантаження, була нарахована відповідачем правомірно. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог та повернення відповідачу грошових коштів відсутні.

Крім того, судом встановлено, що особовий рахунок № 8101003, з якого, за твердженнями, позивача були неправомірно списані спірні грошові кошти, був присвоєний позивачу за договором № 7219-Є/955ЦТЛ-2017 від 16.08.2017, строк дії якого на час звернення позивача до суду з даним позовом сплив (строк дії договору до 31.12.2017). Водночас, повернути вказані грошові кошти позивач просить суд на інший новий особовий рахунок позивача № 8200024, відкритий на підставі іншого правочину - договору про надання послуг № 07006/ЦТЛ-2018 від 05.02.2018, який був укладений сторонами у зв'язку з закінченням строку дії першого договору № 7219-Є/955ЦТЛ-2017 від 16.08.2017.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статтях 6, 13 цієї Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, з приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З вищенаведених підстав суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті статті 13 Конвенції, оскільки відсутній механізм його виконання, адже списання грошових коштів відбулось з особового рахунку за договором, що на момент розгляду та вирішення даного спору вже не діє, крім того, позивач просить відобразити спірні грошові кошти на його особовому рахунку, відкритому за іншим договором, ніж той на підставі якого спірна сума грошових коштів була стягнута.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.08.2018.

Суддя О.Г. Удалова