ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10254/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А. - доповідач

cудді: Парусніков Ю.Б., Пархоменко Н.В.,

cекретар судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стеклолюкс-Ужгород" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 року (повний тест рішення складено 21.02.2018 року) у справі № 904/10254/17 (суддя Новікова Р.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стеклолюкс-Ужгород", с. Паладь - Комарівці, Ужгородський район, Закарпатська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Синергія глас", м. Дніпро

про стягнення суми попередньої оплати за непоставлену продукцію у розмірі 65 348,62 грн. та суми попередньої оплати за вантажні транспортні послуги у розмірі 1 925,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 року у справі № 904/10254/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами не визначено строк передачі товару покупцеві. Докази звернення позивача до відповідача з вимогою про виконання обов’язку щодо передачі товару у власність покупця або вимоги щодо повернення грошових коштів до матеріалів справи не надано. Отже, на думку суду, строк виконання відповідачем зобов’язання не є таким, що настав, позивач передчасно звернувся з позовом до суду і підстави для задоволення позову відсутні.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у листопаді 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір, відповідно до якого ТОВ "Стеклолюкс-Ужгород" купує та оплачує вартість продукції, а саме: скло Sisecam Clear float 4мм у кількості 433,36 та скло Sisecam Low-E Glass у кількості 202,23 загальною вартістю 65 348,62 грн. та вантажні транспортні послуги по Україні вартістю 1 925,00 грн. а ТОВ "Синергія глас" зобов’язується здійснити поставку вказаної вище продукції.

На виконання зазначеного договору 21.11. 2017 року відповідачем на адресу позивача було надіслано рахунок-фактуру №218 на загальну суму 65 348,62 гривень та рахунок-фактуру №Т-189 на суму 1 925,00 гривень.

Згідно усної домовленості між сторонами поставка товару мала бути здійснена після проведення плати за товар та перевезення.

Однак, поставку продукції, за яку позивачем було сплачено кошти, відповідач не здійснив. З моменту перерахунку оплати за товар та послуги перевезення будь який зв’язок із відповідачем був і залишається відсутній, на телефонні дзвінки за телефонами, вказаними у комерційній пропозиції, що була надіслана позивачеві, керівництво та працівники відповідача не відповідають. На електронній сторінці https://okna.ua/ua/synergy-glass, через яку відповідачем здійснювалась діяльність вказано: "сторінка компанії закрита", будь яка інформація із сайту http://synergyglass.com.ua зникла.

Скаржник вказує, що 13.12.2017 року позивач на адресу відповідача направив претензію про стягнення попередньої оплати, яку відповідач отримав 21.12.2017 року. Технічно подати докази направлення претензії до суду першої інстанції було неможливо. Тому звернення з позовом позивач вважає способом пред’явлення вимоги відповідачу і зазначає на своє право обрати певні варіанти правової поведінки.

Скаржник на підтвердження своєї правової позиції посилається на рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року№ 15-рп/2002.

Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 року у справі № 904/10254/17 скасувати. Винести нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Синергія глас" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стеклолюкс-Ужгород" суму попередньої оплати за непоставлену продукцію у розмірі 65 348,62 грн., суму попередньої оплати за вантажні транспортні послуги у розмірі 1 925,00 грн. та витрати за розгляд апеляційної скарги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, участь у судовому засіданні свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, зазначених цією статтею.

Враховуючи, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторін, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами справи, без участі представників сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини (ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу продукції - скла Sisecam Clear float 4мм у кількості 433,36 м.кв. та скло Sisecam Low-E Glass у кількості 202,23 м.кв.,загальною вартістю 65 348,62 грн.

Відповідач надав позивачу рахунок – фактуру на оплату товару від 21.11.2017 року №218 та рахунок-фактуру №Т-189 від 21.11.2017 року на оплату вантажних транспортних послуг на суму 1 925,00 грн. (а.с.9,10).

Зазначені рахунки позивачем оплачені, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.11,12).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до рахунку-фактури №218 від 21.11.2017 року сторони не визначили строк передачі товару покупцеві.

Колегія суддів погоджується з висновком оскаржуваного рішення про те, що строк виконання сторонами не погоджено і позивачем не надано доказів звернення з вимогою до відповідача про виконання зобов’язання щодо передачі товару у власність позивача або пред’явлення вимоги з приводу повернення грошових коштів сплачених за не отриманий позивачем товар.

Посилання апелянта на наявність такої претензії є безпідставними з огляду на наступне:

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування покладається на сторони у справі.

Відповідно до ч.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При розгляді справи позивач не зазначав на пред’явлення претензії позивачу, не надавав докази її відправлення. Такі докази подано ним до суду апеляційної інстанції без належного обґрунтування неможливості подачі їх місцевому суду.

Колегія суддів звертає увагу, що з позовом до суду позивач звернувся 11.12.2017 року. Відповідно до наданої суду апеляційної інстанції квитанції, яку скаржник зазначає як доказ направлення претензії відповідачу (а.с.85, 88), рекомендований лист на адресу ТОВ к-нія "Синергія " направлено 13.12.2017 року, згідно вказаної на квитанції дати.

Таким чином, на час звернення з позовом вимога щодо виконання зобов’язання направлена відповідачу не була. Отже, доводи позивача про порушення його права не знайшли свого належного підтвердження належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини третьої вказаної норми докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у вийняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

На підставі викладеного колегія суддів не приймає докази скаржника щодо направлення відповідачу претензії, оскільки такі докази на час звернення з позовом були відсутні.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі №1-2/2002 не може бути прийнято як належне обґрунтування його правової позиції, оскільки вищезазначене рішення Конституційного Суду України стосується досудового врегулювання спору сторонами. У даній справі встановлюються судом обставини дотримання позивачем положень ст.530 Цивільного кодексу України - пред’явлення вимоги щодо виконання зобов’язання, строк виконання якого сторонами договору не погоджено.

Таким чином, апеляційна скарга не доведена. Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору не вбачається. Підстави для задоволення вимог апелянта відсутні.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 року у справі № 904/10254/17 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Стеклолюкс-Ужгород".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                         Т.А. Верхогляд

Суддя                                                             Ю.Б. Парусніков

Суддя                                                             Н.В. Пархоменко

Повний текст постанови підписано 26.07.2018 року.