ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"02" серпня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1168/18

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис",

за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк",

про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 36 від 10.03.2009 р., а саме - будинок гаражів загальною площею 688,2 кв.м, розташований за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Підгаєцька, буд. 3, та приміщення банку (літ. А) загальною площею 153,6 кв.м, розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна (вул. Леніна), буд. 10, шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Суддя В.М. Бабкіна

Секретар судового засідання: Мамчур А.О.

представники сторін:

від позивача: Каратун Т.В. (довіреність № 18-0014/146211 від 22.03.2018 р.);

від відповідача: Кузьменко В.С. (довіреність № 18/06-3 від 18.06.2018 р.);

від третьої особи: Донець А.П. (довіреність № 480 від 20.06.2018 р.).

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 36 від 10.03.2009 р., а саме - будинок гаражів загальною площею 688,2 кв.м, розташований за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Підгаєцька, буд. 3, та приміщення банку (літ. А) загальною площею 153,6 кв.м, розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна (вул. Леніна), буд. 10, шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У позовній заяві Національний банк України просив суд розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні, посилаючись на необхідність захисту наявної у справі інформації, яка містить банківську таємницю відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2018 р. було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання на 12.07.2018 р.

12.07.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача були подані пояснення № 18-0016/37836 від 11.07.2018 р. (вх. № 13378/18 від 12.07.2018 р.) щодо необхідності розгляду справи у закритому судовому засіданні, за змістом яких позивач вважає, що відкритий судовий розгляд справи може мати наслідком розголошення таємної інформації, що охороняється законом, зокрема, банківської таємниці.

Позивач зазначав, що Національним банком України до позовної заяви надані завірені копії кредитного договору № 19 від 03.03.2009 р., договору іпотеки № 36 від 10.03.2009 р., довідки-розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №19 від 03.03.2009 р., меморіальні ордери на підтвердження видачі кредитних коштів. Всі зазначені документи відносяться до банківської таємниці, оскільки містять інформацію, зазначену в статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме - відомості про банківські рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк», операції, які були проведені на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснені ПАТ КБ «ПриватБанк» угоди, відомості про його фінансово-економічний стан.

Також позивач зазначив, що фактичні докази наявного в позовній заяві обґрунтування необхідності проведення у справі закритих судових засідань надані позивачем в додатках до позову. З урахуванням наведеного, Національний банк України просив прийняти додаткові пояснення та задовольнити клопотання щодо розгляду даної справи у закритому судовому засіданні.

12.07.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача були подані письмові заперечення б/н від 12.07.2018 р. (вх. № 13472/18 від 12.07.2018 р.) проти клопотання позивача щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні, за змістом яких відповідач заперечує щодо розгляду даної справи у закритому судому засіданні та просить суд відмовити позивачу у задоволенні даного клопотання.

Так, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів того, що в матеріалах позову наявна інформація та документи, які містять банківську таємницю, його клопотання щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні містить лише норми чинного законодавства без конкретного зазначення документів, що містять банківську таємницю, що будуть розглядатись у даній справі, та будь-яких інших підстав, що зумовлюють необхідність розгляду даної справи у закритому судовому засіданні. Таким чином, клопотання позивача про проведення розгляду справи в закритому судовому засіданні, на думку відповідача, є недоведеним та безпідставним.

Відповідач наголошував, що статті 8 та 9 Господарського процесуального кодексу України, як і ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», закріплюють принципи гласності судового процесу та відкритості щодо судової справи. Принцип гласності є конституційним принципом та однією з основних засад судочинства, встановлених у ст. 129 Конституції України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.07.2018 р. підготовче засідання у даній справі було відкладене на 02.08.2018 р.

31.07.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача були подані додаткові пояснення б/н від 31.07.2018 р. (вх. № 14873/18 від 31.07.2018 р.), відповідно до яких позивач зазначив, що Закон України «Про доступ до судових рішень» визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень», якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення. Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України допускається настільки, наскільки це необхідно для захисту інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення. Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про доступ до судових рішень» передбачено, що у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості, як інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні.

Таким чином, на переконання позивача, матеріали справи містять інформацію, яка складає банківську таємницю, у зв'язку з чим Національний банк України вважає за необхідне проводити розгляд справи у закритих засіданнях, а тексти ухвал (рішення) суду не підлягають офіційному оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з огляду на викладене вище.

02.08.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача були подані додаткові заперечення б/н від 02.08.2018 р. (вх. № 14977/18 від 02.08.2018 р.), відповідно до яких ТОВ «Приватофис» зазначало наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» захист інформації - це сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 7 Закону України Про інформацію).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації; інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю (ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України Про банки і банківську діяльність).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Між тим, п. 5-1 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію» визначає, що до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені відомості щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов'язковому оприлюдненню відповідно до закону.

Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, єдиним акціонером АТ КБ Приватбанк, якому належить 100% акцій банку, є держава в особі Міністерства фінансів України.

На переконання відповідача, аналіз положень п. 5-1 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію», ч. 1 ст. 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства», свідчить про те, що відомості щодо діяльності АТ КБ Приватбанк не належать до інформації з обмеженим доступом, а отже, в силу ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» не є конфіденційною, таємною та службовою інформацією.

Також відповідач зазначає, що положення ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зобов'язують саме банк вживати заходів щодо забезпечення збереження банківської таємниці, тобто, відомостей, отриманих в процесі взаємодоговірних стосунків із клієнтами, однак, реалізація банком передбаченого ст. 4 ГПК України права на звернення до господарського суду із позовом про захист своїх порушених прав та/або інтересів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення виконання зобов'язань АТ КБ Приватбанк, доступ до інформації стосовно діяльності якого у відповідності до п. 5-1 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію» не може бути підданий обмеженню не є порушенням банківської таємниці (аналогічної правової позиції дотримується господарський суд Одеської області про, що свідчать відповідні судові рішення опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень: ухвала від 11.07.2018 р. у справі 916/1054/18, ухвала від 03.07.2018 р. у справі № 916/1049/18, ухвала від 03.07.2018 р. у справі № 916/1050/18, ухвала від 27.06.2018 р. у справі № 916/1072/18, ухвала від 27.06.2018 р. у справі № 916/1044/18, ухвала від 26.06.2018 р. у справі № 916/1062/18).

Дослідивши позиції сторін, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом.

Частинами 1, 8 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справ у господарських судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації; інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 вищевказаного Закону, органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов'язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб.

Згідно з ч. 9 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину.

Вивчивши позицію позивача і заперечення відповідача, враховуючи вищевикладене та те, що під час розгляду справи № 911/1168/18 мають досліджуватись документи, які містять банківську таємницю, суд дійшов висновку щодо задоволення клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 8, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Клопотання Національного банку України про розгляд справи № 911/1168/18 у закритому судовому засіданні задовольнити.

2. Розгляд справи № 911/1168/18 здійснювати в закритому судовому засіданні.

3. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.М. Бабкіна