ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"25" липня 2018 р. Справа № 920/932/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

апелянта- не з'явився,

позивача - не з'явився,

першого відповідача - не з'явився,

другого відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамітекс" (вх. № 808 С/3) на рішення Господарського суду Сумської області від 06.03.2018 по справі № 920/932/17 (суддя Котельницька В.Л.; повне судове рішення складено 16.03.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро", м. Київ

до 1) Відкритого акціонерного товариства "Сумський м'ясокомбінат", м. Суми

2) Сумської міської ради, м. Суми

про визнання договору припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Банк кредит Дніпро", звернувся до господарського суду Сумської області із позовом, в якому просив суд визнати припиненим договір № 126 на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 04.02.1997, укладений між Сумською міською радою та Відкритим акціонерним товариством "Сумський м'ясокомбінат" та зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 29.11.1997.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 01.03.2016, на підставі рішення господарського суду Сумської області від 26.10.2011 у справі №5021/2177/2011, він набув і зареєстрував право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Суми, вул.Харківська, 103. Позивач зазначає, що з урахуванням приписів ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі», з моменту набуття ним права власності на нерухоме майно, до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій це майно розміщене. Як зазначає позивач, на даний час спірна земельна ділянка перебуває в користуванні ВАТ «Сумський м'ясокомбінат» на підставі договору оренди землі №126 від 04.02.1997, укладеного з Сумською міською радою. Як зазначає позивач, внаслідок неналежного виконання Сумською міською радою своїх функцій власника земельної ділянки, позивач позбавлений можливості реалізувати свої права землекористувача шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.03.2018 у справі №920/932/17 позов задоволено.

В наведеному рішення суд першої інстанції зазначає про те, що фактичне користування земельною ділянкою та розташованими на ній будівлями здійснює її новий власник (позивач), у той час, як згідно умов договору №126 від 04.02.1997, орендарем спірної земельної ділянки залишається ВАТ "Сумський м'ясокомбінат". Враховуючи, що за приписами ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання договору № 126 на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) припиненим.

На вказане рішення Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамітекс", в порядку статті 254 ГПК України, подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ТОВ "Керамітекс" зазначає, що він не брав участь у цій справі, проте оскаржуване рішення суду стосується його прав та обов'язків, оскільки ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" постановою господарського суду Сумської області від 15.04.2010 у справі № 12/133-09 визнано банкрутом та щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ухвалою господарського суду Сумської області від 08.02.2010 у справі № 12/133-09 TOB "Керамітекс" визнано кредитором ВАТ "Сумський м'ясокомбінат". Водночас, ТОВ "Керамітекс" є членом комітету кредиторів ВАТ "Сумський м'ясокомбінат", що підтверджується доданою до апеляційної скарги інформаційною довідкою з Єдиного реєстру підприємств відносно яких порушено провадження у справі про банкрутство № 256923 від 13.11.2017. Скаржник вважає, що приймаючи рішення від 06.03.2018 у справі № 920/932/17, яким визнано припиненим договір № 126 на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 04.02.1997, господарський суд Сумської області вирішив питання про права та інтереси ТОВ "Керамітекс", як кредитора ВАТ "Сумський м'ясокомбінат", що є підставою для подання ТОВ "Керамітекс" апеляційної скарги на вказане рішення суду.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. Як зазначає ТОВ «Керамітекс», даний спір не підлягає вирішенню в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатись у межах справи про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Сумський м'ясокомбінат", відповідно до ч. 9 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, скаржник вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, оскільки позивач фактично звернувся до суду з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів. Також скаржник зазначає, що судом при вирішенні справи не враховано те, що: 1) позивач не дотримався визначеного ст.188 ГК України порядку розірвання господарських договорів, а тому вимога встановлення факту припинення дії договору № 126 на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 04.02.1997 не має законних підстав, оскільки є за своєю суттю вимогою про припинення або розірвання господарських правовідносин за цим договором; 2) позивач набув права власності не на все майно, яке знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві користування першому відповідачу, а став власником лише частини нерухомого майна.

Сумська міська рада надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, повністю з'ясував обставини справи та прийняв обґрунтоване і законне рішення про припинення договору № 126 на право тимчасового користування землею (на умовах оренди) від 04.02.1997, укладеного між Сумською міською радою та Відкритим акціонерним товариством "Сумській м'ясокомбінат". Просить рішення господарського суду Сумської області від 06.03.2018 у цій справі залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Керамітекс»- без задоволення.

Позивач надіслав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що спір про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим є немайновим спором та не відноситься до переліку спорів, які повинні розглядатись господарським судом в межах справи про банкрутство, а тому господарським судом Сумської області при розгляді справи №920/932/17 не було порушено норм процесуального права. Крім того, позивач вказує на те, що він був позбавлений можливості реалізувати свої права землекористувача, встановлені чинним законодавством, а тому і звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів із цим позовом про визнання припиненим договору оренди землі. Як зазначає позивач, чинне законодавство не передбачає можливості припинення договору оренди земельної ділянки лише в частині, а тому судом першої інстанції прийнято законне та обгрунтоване рішення. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Керамітекс» - без задоволення.

Від ТОВ «Керамітекс» надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт заперечує проти доводів позивача стосовно того, що чинне законодавство не передбачає можливості припинення договору оренди земельної ділянки в частині. Як зазначає апелянт, позивач вже надавав зацікавленим особам нотаріально посвідчені заяви про те, що він не заперечує щодо вилучення частини спірної земельної ділянки.

В судове засідання 25.07.2018 представники сторін та ТОВ «Керамітекс» не з'явились.

Другий відповідач надіслав суду заяву №406/18юр від 24.07.2018 про розгляд справи без участі його представника, у зв'язку із неможливістю прибуття в судове засідання.

Ухвала господарського суду від 16.07.2018, якою розгляд справи призначено в даному судовому засіданні, вручена Арбітражному керуючому ТОВ «Керамітекс» - Мальованому О.П., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Направлена на адресу ТОВ «Керамітекс» ухвала суду від 16.07.2018 повернута підприємством зв'язку з довідкою про невручення «з інших причин, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

Ухвала суду від 16.07.2018 направлялась на належну адресу першого відповідача, про що свідчить штамп на її зворотному боці, однак не повернулась підприємством зв'язку.

Судова колегія звертає увагу, що поштова кореспонденція суду апеляційної інстанції, яка направлялась першому відповідачу, постійно поверталась підприємством зв'язку з довідкою про невручення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ч.7 ст.120 ГПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає

Перший відповідач не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції виконано вимоги статті 242 ГПК України щодо повідомлення першого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Позивач надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю прибуття представника в судове засідання з причин, пов'язаних із його відсутністю в м.Харків.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Отже, підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

Судова колегія приймає до уваги, що відповідно до статті 56 ГПК України, сторона може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відсутність представника у м.Харкові не може бути визнано поважною причиною неявки в судове засідання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням зміни складу колегії суддів, здійснюється тривалий час, у зв'язку з чим позивач неодноразово мав можливість прибути в судове засідання, однак не скористався таким правом.

Враховуючи обізнаність позивача про наявність апеляційного провадження, інформацію у справі, що розглядається, позивач мав змогу отримати за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується у разі неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Також судова колегія звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи викладене та з метою недопущення порушення процесуальних строків, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія вважає за можливе розглядати справу без участі представників сторін та апелянта.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що судове рішення, оскаржене не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2008 року у справі №23/294 та від 23.12.2015 року у справі №5024/1463/2012.

Отже, перш ніж переглядати справу в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд повинен встановити чи вирішено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка подала апеляційну скаргу.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду грунтується на наступних обставинах.

04.02.1997 між Сумською міською радою (другим відповідачем) та Відкритим акціонерним товариством "Сумський м'ясокомбінат" (першим відповідачем) було укладено договір № 126 на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 29.11.1997.

Відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 даного договору оренди Сумською міською радою передано в оренду ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" земельну ділянку за адресою: м.Суми, вул.Харківська, 103, загальною площею 14,94 строком на 50 років, тобто до 04.02.2047.

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.10.2011 у справі №5021/2177/2011 визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» право власності на нежитлові будівлі за адресою: м.Суми, вул.Харківська, 103.

Право власності на зазначені об'єкти зареєстровано позивачем 01.03.2016, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 27.12.2016 (копії яких містяться у матеріалах даної справи).

Позивач неодноразово звертався до Сумської міської ради з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки.

У відповідь, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради в листі від 16.06.2017 за №06.01-18/3605, повідомив, що у відповідності до п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, та запропонував позивачу звернутись до ліквідатора ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" Курбанова Назіма Вахід-Огли для отримання згоди на вилучення земельної ділянки під об'єктами нерухомого майна, що знаходяться у власності Банку.

Позивач вважає таку позицію Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради хибною, та такою що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, на його думку, перехід права власності на нерухоме майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, є достатньою підставою для припинення договору оренди такої земельної ділянки та укладення договору оренди з новим власником нерухомого майна.

Як зазначає в позові позивач, він позбавлений можливості реалізувати свої права землекористувача, встановлені чинним законодавством, наслідок неналежного виконання Сумською міською радою своїх функцій власника землі.

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції встановив, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, яка на даний час перебуває у користуванні першого відповідача на підставі договору оренди № 126 від 04.02.1997.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд керувався положеннями ч.2 ст.141 Земельного кодексу України, ч.ч.1-3 ст.31 Закону України «Про оренду землі», ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України, та дійшов висновку, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування.

Таким чином, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні вирішено питання про права та обов'язки:

ПАТ «Банк Кредит Дніпро», оскільки він є власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці;

ВАТ «Сумський м'ясокомбінат» як користувача земельною ділянкою за договором оренди №126 від 04.02.1997;

Сумської міської ради як суб'єкта, уповноваженого розпоряджатись спірною земельною ділянкою комунальної форми власності та сторони договору оренди землі №126 від 04.02.1997.

Дослідивши зміст та резолютивну частину рішення господарського суду Сумської області від 06.03.2018, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вказаним судовим рішенням не вирішувались будь-які питання щодо прав, інтересів або обов'язків апелянта - ТОВ «Керамітекс».

ТОВ «Керамітекс» не є стороною договору оренди землі №126 від 04.02.1997, який припинено оспорюваним рішення суду, не є власником нерухомого майна, яке розміщено на земельній ділянці, а тому спір про право вирішено у правовідносинах, в яких апелянт не є учасником.

Крім того, в процедурі банкрутства ТОВ "Керамітекс", як кредитор, реалізує своє право на задоволення своїх грошових вимог за рахунок ліквідаційної маси банкрута.

Земельна ділянка не належить боржнику на праві власності, не є майном, що входить до його ліквідаційної маси.

Обгрунтовуючи свої вимоги в апеляційній скарзі ТОВ «Керамітекс» зазначає, що він є членом комітету кредиторів ВАТ "Сумський м'ясокомбінат", стосовно якого постановою господарського суду Сумської області від 15.04.2010 у справі № 12/133-09 порушено справу про банкрутство та відкрито ліквідаційну процедуру.

Як зазначає апелянт, оскаржуваним рішення суду вирішено питання про права та інтереси ТОВ «Керамітекс» як кредитора ВАТ "Сумський м'ясокомбінат".

Однак, судова колегія вважає такі доводи апелянта безпідставними, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до ч.ч .3,8 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси. Майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Земельна ділянка за адресою: м.Суми, вул.Харківська, 103, з приводу користування якою виник спір у цій справі, не перебувала у першого відповідача ні на праві власності, ні на праві господарського відання.

Перший відповідач користувався земельною ділянкою комунальної форми власності на підставі договору оренди.

За таких обставин, вирішення спору у цій справі не впливає на здійснення процедури банкрутства щодо ВАТ «Сумський м'ясокомбінат», оскільки спірну земельну ділянку не може бути включено до складу ліквідаційної маси банкрута, за рахунок продажу якої здійснюється задоволення вимог кредиторів.

Крім того, слід зазначити, що після переходу до позивача права власності на нерухоме майно, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, до нового власника (позивача) з моменту набуття права власності на майно, перейшло право оренди земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Таким чином, згідно ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, право користування першого відповідача земельною ділянкою є припиненим в силу закону.

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом, як власник нерухомого майна намагається врегулювати свої правовідносини з Сумською міською радою з приводу оформлення речових прав на земельну ділянку, на якій це майно розташоване.

З огляду на наведене, оскаржуване рішення суду не впливає на здійснення щодо першого відповідача процедури банкрутства, на формування ліквідаційної маси першого відповідача як боржника, за рахунок якої буде можливим задоволення вимог кредиторів, а тому орендні правовідносини між сторонами цього спору не впливають на права та законні інтереси кредиторів першого відповідача у справі про банкрутство.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувалось питання про права, інтереси чи обов'язки ТОВ «Керамітекс», який є кредитором в процедурі банкрутства ВАТ «Сумський м'ясокомбінат».

Колегія суддів також зазначає, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). Проте, із матеріалів справи таких підстав не вбачається.

Враховуючи, що питання про права і обов'язки ТОВ «Керамітекс» судом першої інстанції не вирішувались, доводи ТОВ «Керамітекс» стосовно суті оскаржуваного рішення колегією суддів не розглядаються.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на вищевикладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Керамітекс» на рішення господарського суду Сумської області від 06.03.2018 у справі №920/932/17 підлягає закриттю.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 234, п.3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамітекс» на рішення господарського суду Сумської області від 06.03.2018 у справі № 920/932/17.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 30.07.2018.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Ільїн О.В.