КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р. Справа№ 910/23246/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Карплюк Л.Р. (ордер 731873)

від відповідача: Воловик О.А. (ордер №714497 від 03.07.18)

розглядаючи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2018 р.

у справі № 910/23246/17 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп"

до приватного акціонерного товариства "Київхімпостач"

про стягнення 2 847 216,25 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 2 240 532, 49 грн. заборгованості по договору про розробку проектної документації на нове будівництво № 25.1/07/2013 від 05.08.2013 року, 111 752,00 грн. 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання зобов'язання, 494 931,76 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2018 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що між позивачем та відповідачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому заборгованість відповідача перед позивачем за договором №25.1/07/2013 про розробку проектної документації на нове будівництво відсутня.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2018 року повністю, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що відповідач в порушення умов договору про розробку проектної документації на нове будівництво № 25.1/07/2013 від 05.08.2017 року та чинного законодавства не виконав зобов'язання щодо сплати грошових коштів за виконану роботу, здійснивши лише часткову оплату. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що між сторонами проведено зустрічне зарахування однорідних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/23246/17 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2018 р. та призначено справу до розгляду.

25.05.2018 року та 13.06.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

19.06.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо відзивів на апеляційну скаргу.

21.06.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

03.07.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли заперечення проти клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

13.07.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача та представника позивача надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи

16.07.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

17.07.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

При розгляді справи неодноразово оголошувались перерви.

У судовому засіданні 24.07.2018 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.08.2013 року між публічним акціонерним товариством "КИЇВХІМПОСТАЧ" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАЛАЙН КАПІТАЛ ГРУП" (Генеральний проектувальник) було укладено договір № 25.1/07/2013 про розробку проектної документації на нове будівництво (а.с.18 т.1)

За умовами зазначеного договору замовник доручає генеральному проектувальнику розробити і передати у власність замовника проектну документацію для будівництва об'єкта "Громадсько-торгівельного центру" загальної проектної (тієї, що проектується) площі 84 258 м2" та « 3-х поверховий надземний відкритий паркінг загальної проектної (тієї, що проектується) площі 32 730 м2», на території м. Київ, Московський проспект, 36 у відповідності з вимогами даного договору.(п.1.1 договору). Замовник зобов'язується здійснити оплату вказаних робіт на умовах даного договору (п.1.2 договору ).

У подальшому сторони укладали додаткові угоди до договору про розробку проектної документації на нове будівництво № 25.1/07/2013 від 05.08.2013 року, які є невід'ємною частиною договору № 25.1/07/2013 від 05.08.2013 року.

Так, відповідно до п. 3 додаткової угоди № 2 від 03.02.2014 року до договору (а.с.38 т.1), сторони дійшли згоди викласти п. 5.1. договору в новій редакції:

- "загальна вартість робіт, які виконуються ген. проектувальником по даному договору, визначається в додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного договору і на дату підписання договору складає 1 611 876, 98 доларів США, що за міжбанківським курсом на момент підписання договору еквівалентно 13 604 241, 71 грн., в т.ч. ПДВ - 2 267 373, 61 грн.

На виконання умов договору про розробку проектної документації на нове будівництво № 25.1/07/2013 від 05.08.2013 року позивачем виконано проектні роботи на загальну суму 21 467 949, 10 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та актами прийому-передачі документації (а.с. 135-210 т.1)

За умовами пункту 5.2.1. договору остаточна оплата робіт здійснюється протягом 5-ти банківських днів з дня підписання акту прийому-передачі виконаних проектних робіт.

Пунктом 5.3. договору № 25.1/07/2013 від 05.08.2013 року визначено, що всі оплати генеральному проектувальнику по даному договору здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок в національній валюті України виходячи з міжбанківського курсу продажу долару США на день здійснення платежу. Зобов'язання замовника по оплаті вважаються виконаними в день надходження грошових коштів на рахунок генерального проектувальника, що при необхідності підтверджується банківською випискою, завіреною уповноваженим представником банку. Підставою для оплати є рахунки і акти здачі-прийняття виконаних робіт.

За умовами пунктів 7.2.3 та 8.2.2. договору замовник зобов'язаний прийняти проектні роботи, виконані відповідно до умов договору та оплатити їх. Генеральний проектувальник має право на оплату своєчасно виконаних робіт, на умовах договору.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що відповідач у порушення умов договору та чинного законодавства не виконав зобов'язання, щодо сплати грошових коштів за виконану роботу в повному обсязі, оплатив останню частково у розмірі 19 227 416, 61 грн., відтак сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2 240 532, 49 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що між позивачем та відповідачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому заборгованість відповідача перед позивачем за договором №25.1/07/2013 про розробку проектної документації на нове будівництво відсутня.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 837-891 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за зобов'язанням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 324 Господарського кодексу України, за договором підряду на проведення проектних і досліджувальних робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну документацію або виконати обумовлені договором проектні роботи, а також виконати досліджувальні роботи, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити їх.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, по договору про розробку проектної документації на нове будівництво №25.1/07/2013 від 05.08.2013 року позивачем виконано проектні роботи на загальну суму 21 467 949,10 грн., що підтверджується підписаними між позивачем та відповідачем актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та актами прийому-передачі документації. (а.с.135-210 т.1)

У відповідності до п.7.2.3 договору замовник зобов'язаний прийняти проектні роботи, виконанні відповідно до умов даного договору і оплатити їх. Згідно п. 8.2.2. договору , генеральний проектувальник має право на оплату своєчасно виконаних робіт , на умовах даного договору.

Як видно з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні відповідачем, в порушення умов договору та положень ст.ст. 525, 526,530, 629 ЦК України виконанні роботи були сплачені частково, а саме на суму 19 227 416,61 грн. (а.с. 216-228 том 1), у зв'язку з чим утворилась заборгованість по договору про розробку проектної документації на нове будівництво в розмірі 2 240 532,49 грн.

В свою чергу, відповідач посилався на те, що між сторонами був укладений договір генерального підряду з виконанням функцій служби замовника № БДК 30/08/13 від 06.08.2013 року, за яким у позивача перед відповідачем наявна заборгованість в розмірі 9 642 866, 69 грн. У зв'язку з чим відповідач звернувся до позивача 23.01.2018 року, під час слухання даної справи в суді, з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 681 592, 19 грн.

В матеріалах справи на а.с. 128 том 2 дійсно наявна заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, проте докази отримання такої заяви позивачем до матеріалів справи не надано. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що квитанція про відправлення та опис вкладення у цінний лист не можуть бути належним та допустимим доказом отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України. Повідомлення про вручення поштового відправлення або роздруківки з офіційного сайту «Укрпошта» в якості доказу до матеріалів справи надано не було.

У подальшому відповідачем вдруге направлялася позивачу заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 23/03/18-500 від 23.03.2018 року (а.с. 130 том 2) , яка була отримана 03.04.2018 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошта» (а.с. 179 том 2).

При винесенні рішення суд першої інстанції погодився з доводами відповідача щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, посилаючись як на доказ на оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2017 рік (а.с.8 том 2)

Однак колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим зважаючи на наступне.

Як унормовано відповідно до вимог статей 202, 203 ГК України зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 601 ГК України - зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1. бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2. бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет;

3. строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, припинення господарського та/або цивільного зобов'язання шляхом зарахування можливо здійснити при наявності сукупності таких умов: 1) зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні: 2) однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав 3) безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань (зокрема, така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі № 908/3039/16).

Виходячи з положень статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України, для зарахування однорідних зустрічних вимог достатньо заяви однієї сторони. В той же час, хоч для припинення зобов'язання достатньо волевиявлення однієї із сторін, інша сторона не позбавлена права звернутись до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, передбачених законом. При цьому, оскільки в даному випадку захист прав здійснюється судом в межах позовного провадження по суті розгляду позовних вимог, за наслідками яких вирішується спір, передбачена статтею 601 ЦК України заява не є способом вирішення спору і наявність чи відсутність заборгованості позивача підлягає встановленню в межах захисту відповідних прав відповідача (за його позовом).

Між тим, висновок суду щодо можливості зустрічного зарахування вимог є необгрунтованим, зокрема через відсутність у матеріалах справи доказів наявності грошових зобов'язань між сторонами. Матеріали справи, не містять належних та допустимих доказів наявності зустрічних зобов'язань між сторонами. Посилання відповідача на оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2017 рік.(а.с.8 т.2), як на підставу для здійснення зустрічного зарахування, не є належним доказом, оскільки зазначена відомість складена в односторонньому порядку, з позивачем не погоджувалось, первинних документів, котрі б підтверджували існування заборгованості в розмірі 9 642 866, 69 грн. сторонами надано не було та судом першої інстанції не вивчались.

Надані представником відповідача до суду апеляційної інстанції докази про перерахування коштів (а.с. 3-8 том 3) за договором генерального підряду БЛК 30/08/2013 від 06.08.2013 року по-перше подані з пропуском строку, визначеного ст. 263 ГПК України, без належного обґрунтування неможливості подання до суду першої інстанції, по-друге вищевказані перерахування коштів не свідчать про те, що позивачем за договором БЛК 30/08/2013 від 06.08.2013 року не було виконано зобов'язань, у зв'язку з чим виникали б підстави для повернення коштів.

Окрім того, як не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні договір

№ БЛК 30/08/13 від 06.08.2013 року є діючим, відповідач за розірванням вищевказаного договору в установленому порядку не звертався .

За таких обставин, враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог внаслідок того, що відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вимоги, про які зазначається в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, не відповідають такій обов'язковій умові для їх зарахування, як безспірність.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу, що виник за договором № 25.1/07/2013 в розмірі 2 240 532, 49 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16.

Пунктом 1.1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

При цьому, у абз. 1 п. 1.3 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Таким чином, за прострочення виконання зобов'язання по оплаті за виконані роботи по договору про розробку проектної документації на нове будівництво № 25.1/07/2013 від 05.08.2013 року відповідач, окрім суми заборгованості, повинен сплатити позивачу 3 % річних та втрати від інфляції.

За умовами п.5.2.1 договору за виконані проектні роботи, остаточна оплата робіт по договору здійснюється протягом 5-ти банківських днів з дня підписання акта прийому-передачі виконаних проектних робіт, то 3% річних та інфляційні втрати розраховувались з наступного за 5-тим банківським днем до моменту звернення позивача до суду.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних, погоджується з доводами позивача що він є арифметично вірним, розрахований по кожному акту окремо, тому на суму заборгованості 2 240 532,49грн. за період з 02.02.2016 рік по 11.12.2017рік підлягає задоволенню 3% річних у розмірі 111 752,00 грн. Контрозрахунку 3 відсотків річних відповідачем надано не було.

Також, колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат погоджується з доводами позивача, що він є арифметично вірним, тому на суму заборгованості 2 240 532,49грн. за період з 02.02.2016 рік по 11.12.2017рік підлягає задоволенню інфляційні втрати у розмірі 494931,76 грн. Контрозрахунку втрат від інфляції до суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене та докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що позивачем належним чином доведено, а відповідачем не спростовано, порушення останнім умов договору № 25.1/07/2013 року в частині повної оплати за виконанні роботи, а тому позовні вимоги щодо стягнення, основного боргу в розмірі 2 240 532,49 грн., 3% річних в розмірі 111 752,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 494 931,76 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2018 р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2018 року задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2018 року у справі № 910/23246/17 скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" у повному обсязі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, буд 14, код: 05539123) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" (65012, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 9, код: 38572882) 2 240 532,49 грн. - заборгованість, 111 752,00 грн.- 3% річних, 494 931,76 грн. - інфляційних втрат, 42 708 грн. - судовий збір за подачу позовної заяви та 64 062,37 грн. - судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/23246/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 27.07.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна