РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа № 910/7877/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 20 857,62 грн.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився,

від відповідача Соколова В.П. - представник (довіреність б/н від 01.11.2017),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 20 857,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час його перевезення залізничним транспортом, внаслідок чого частину вантажу було втрачено, а позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник, зобов'язаний відшкодувати.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 20 857,62 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/7877/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.07.2018.

19.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивач в порушення приписів ст. 115 Статуту залізниць України не надав належних та допустимих доказів понесення ним збитків, а саме документів на підтвердження оплати зданого до перевезення вантажу. У зв'язку з цим, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 19.07.2018 відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 19.07.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.04.2018 вантажовідправник - ПрАТ «АКХЗ» відправив з залізничної станції Авдіївка ДОН до залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН у вагонах № 53516464, № 53598132 вантаж, а саме - кокс доменний (вологий), вантажоотримувачем якого був позивач - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», що підтверджується залізничною накладною № 49368624.

На станціях Пологи ПРИДН та Маріуполь-Сортувальний ДОН у вищевказаних вагонах була виявлена недостача вантажу. Так, у вагоні:

- № 53598132 виявлено недостачу в розмірі 1440 кг, про що складено комерційний акт № 463003/71/570 від 22.04.2018;

- № 53516464 виявлено недостачу в розмірі 2450 кг, про що складено комерційний акт № 485604/568 від 26.04.2018.

За таких обставин, позивач зазначає, що внаслідок втрати перевізником частини вантажу під час здійснення перевезення йому були завдані збитки, що рівні вартості недоотриманого вантажу за вирахуванням норми недостачі (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Згідно з положеннями ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі - Статут) накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частиною 1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються з положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» також встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями ст. 105 Статуту встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «АКХЗ» при відправленні вантажу зазначило:

- у залізничній накладній № 49368624 загальну масу вантажу у вагоні № 53598132 - 42400 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційного акту № 463003/71/570 від 22.04.2018, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу в кількості 1440 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено про навантаження вище бортів 30-40 см. Поверхня вантажу маркована двома повздовжніми смугами білого кольору. Над 2-4 люками присутня виїмка довжиною 3,5 м шириною 1,2 м глибиною 0,5 м. У місці виїмки маркування порушене. Вагон у технічному стані справний, люка, двері зачинені, просипання вантажу немає;

- у залізничній накладній № 49368624 загальну масу вантажу у вагоні № 53516464 - 42950 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційного акту № 485604/568 від 26.04.2018, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу у кількості 2450 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено про навантаження у вагоні вище рівня бортів на 300-400 мм. Поверхня вантажу маркована двома повздовжніми смугами білого кольору. Над 3-6 люками виїмка 4500 мм х 1200-1400 мм х 500 мм у глиб вагона. Маркування в місці виїмки порушене. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Просипання вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає.

При цьому будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування їх сторонами відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного з вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Вирішуючи питання про розмір спричиненої шкоди, завданої відповідачем, суд врахував наступне.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані - 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Таким чином, норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 53516464 складає 859 кг (42950 * 2%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 1591 кг (2450 - 859). З огляду на вартість вантажу, вказану в рахунку-фактурі № 91969703 від 20.04.2018 до договору № 245/108/16С6 від 01.02.2016, яка становить за розрахунком суду 9 819,71 грн. (з ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 15 623,16 грн.

Норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 53598132 складає 848 кг (42400 * 2%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 592 кг (1440 - 848). З огляду на вартість вантажу, вказану в рахунку-фактурі № 91969703 від 20.04.2018 до договору № 245/108/16С6 від 01.02.2016, яка становить за розрахунком суду 9 819,71 грн. (з ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 5 813,27 грн.

Отже, за розрахунком суду загальна вартість втраченого вантажу становить 21 436,43 грн., що є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Відтак, стягненню з відповідача підлягають збитки, завдані втратою частини вантажу, в розмірі визначеному позивачем, а саме 20 857,62 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, наведені останнім у відзиві, щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів понесення ним збитків, а саме документів на підтвердження оплати зданого до перевезення вантажу, оскільки такі твердження відповідача спростовуються наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № від 18.05.2018, за яким позивачем був оплачений придбаний у вантажовідправника ПрАТ «АКХЗ» товар - кокс доменний.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь приватного акціонерного товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 20 857,62 грн. (двадцять тисяч вісімсот п'ятдесят сім грн. 62 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 749,42 грн. (одна тисяча сімсот сорок дев'ять грн. 42 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.08.2018.

Суддя О.Г. Удалова