ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2018 Справа № 905/429/18

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Продлогістика», м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» м. Луцьк в особі Маріупольської філії, м. Маріуполь

предмет позову: стягнення 82 724,52грн.

підстави позову: невиконання відповідачем договору поставки №55ММ15

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Вороніна О.С.

Представники:

позивача: не зяв.

відповідача: не зяв.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продлогістика» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» 82 724,52грн., у тому числі:

· 69 665,88грн. - заборгованість за поставлений товар;

· 8 813,20грн. пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 14.08.2017р. по 21.02.2018р.;

· 3 427,32грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 14.08.2017р. по 21.02.2018р.;;

· 818,12грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 14.08.2017р. по 21.02.2018р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №55ММ15 від 23.08.2013, а саме не оплату поставленого у липні, серпні-вересні 2017 за видатковими накладними .№РН-0026679 від 25.07.2017, №РН-0027715 від 01.08.2017, №РН-0028714 від 08.08.2017, №РН-0029875 від 15.08.2017, №РН-0030967 від 22.08.2017, №РН-0031760 від 29.08.2017, №РН-0034147 від 12.09.2017 товару.

Ухвалою від 12.03.2018 про відкриття провадження у справі було задоволене клопотання позивача і вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Також відповідачу був встановлений строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до 26.03.2018.

Відповідач до 26.03.2018 не подав заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» надало відзив на позов, яким не заперечуючи факту отримання від позивача товару на спірну суму, позовні вимоги не визнало і просить при прийнятті рішення врахувати наступне:

- протягом усього часу дії договору TOB «Продлогістика» приймало замовлення, але не виконувало його у повному обсязі, тобто відбувалось систематичне порушення умов поставки, а саме недотримання термінів поставки товарів та невідповідність кількості, визначеної відповідним замовленням і при цьому позивач попередньо не повідомляв Маріупольську філію ТОВ «Континіум-Трейд» про неможливість поставити товару в кількості та в строки, що обумовлені у замовленні;

- згідно бухгалтерських даних Маріупольської філії ТОВ «Континіум-Трейд» загальна сума недопоставлених по кількості товарів з боку позивача за 2017 рік складає 28,11% на загальну суму 118 201,39 грн., що є грубим порушенням п.10.2. договору, за яке передбачена відповідальність постачальника, а саме, неустойка у розмірі 10% від вартості не поставленого у строк товару за кожен день прострочення;

- систематичне порушення умов договору позивачем призвело до зменшення асортименту товару в гіпермаркеті відповідача, що у свою чергу спричинило несприятливі комерційні умови та негативно вплинуло на фінансовий стан ТОВ «Континіум-Трейд»;

- ТОВ «Континіум-Трейд» неодноразово зверталась до TOB «Продлогістика» з проханням надалі виконувати належним чином взяті на себе зобовязання та здійснювати поставку товару в обсягах і строки, узгоджені сторонами у замовленнях та і з попередженням про застосування оперативно-господарських санкцій в порядку ст.236 Господарського кодексу України;

- враховуючи допущені TOB «Продлогістика» як постачальника порушення ТОВ «Континіум-Трейд» було застосовано оперативно-господарську санкцію, яка передбачена п.1 ч.1 ст.236 Господарського кодексу України, а саме: відмова від оплати за зобовязанням, яке виконано неналежним чином.

Відповіддю на відзив позивач наполягає на задоволенні позовних вимог і при цьому посилається на те, що:

- відповідач не заперечує наявність заборгованості за поставлений товар, разом з тим безпідставно звинувачуючи позивача у систематичному порушенні умов поставки, а саме - недотриманні термінів поставки товарів та невідповідністю кількості, визначеної відповідним замовленням, при цьому жодних доказів порушення не додається;

- посилання на «бухгалтерські дані» Маріупольської філії не мають жодних обґрунтувань та розрахунків;

- посилання у відзиві на п.10.2. договору, згідно з яким Відповідач застосовує штрафні санкції у розмірі 10% від вартості не поставленого у строк товару за кожен день прострочення є помилковими, так як відповідач не врахував, що договір поставки №55ММ15 укладено з протоколом узгодження розбіжностей, відповідно до якого п.10.2. викладений в іншій редакції, а саме: « 10.2. В разі не поставки Товару в термін, зазначений в замовленні або недопоставки товару Постачальник на письмову вимогу Покупця сплачує останньому неустойку у розмірі 2% (двох) відсотків від вартості не поставленого у строк товару. У випадку, якщо не менш ніж за одну добу до дня передбачуваного постачання Постачальник попередив Покупця про неможливість здійснення поставки товару, вищезазначена штрафна санкція до Постачальника не застосовується»;

- постачальник (позивач) жодного разу не отримував письмової вимоги покупця (відповідача) про сплату неустойки за не поставлений в строк товар, тому твердження відповідача про грубе порушення позивачем п.10.2. договору поставки №55ММ15 від 27.03.2015 р. є не обґрунтованим та безпідставним.

Щодо обґрунтування відповідачем своєї відмови від виконання зобовязання з оплати поставленого товару з застосуванням оперативно-господарської санкції, яка передбачена п.1 ч.1 ст.236 Господарського кодексу України, а саме відмовою від оплати за зобовязанням, яке виконано неналежним чином, позивач зазначив наступне.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України не допускається одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов'язань до субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Ст.236 Господарського кодексу України передбачені види оперативно-господарських санкцій, які сторони можуть узгодити у господарських договорах. При цьому, перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п.2 ст.237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди із застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Зі змісту вказаних положень чинного законодавства, умов укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки №55ММ15 від 27.05.2015 р. вбачається, що такий вид оперативно-господарської санкції як відмова покупця від оплати продавцю за зобовязання, яке виконано неналежним чином, відсутній.

Враховуючи значення справи для сторін, приймаючи до уваги характер та обсяг доказів у справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження і ухвалою від 04.05.2018р. вирішив:

- здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження;

- замінив засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням;

- підготовче засідання призначити на 29.05.2018 року об 11:00 год.

У підготовче засідання 29.05.2018 зявився представник позивача.

Ухвалою від 29.05.2018 підготовче засідання було відкладене на 11.06.2018 року о 10:00 год.

07.06.2018р. на адресу суду від позивача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи копії таких документів:

- довіреності ТОВ «Континіум-Трейд» на підтвердження повноважень особи, яка підписала договір;

- довіреності ТОВ «Континіум-Трейд» на підтвердження повноважень осіб, які приймали товар;

- ТТН, видаткової накладної і рахунку-фактури на підтвердження поставленого у липні 2017 за видатковою накладною .№РН-0026679 від 25.07.2017 товару.

Клопотання судом задоволене.

У підготовче засідання 11.06.2018 зявився представник позивача і підтвердив позовні вимоги до відповідача.

Відповідач не скористались своїм правом на участь у засіданні суду та явку свого представника у підготовче засідання не забезпечив.

Ухвалою від 11.06.2018:

- строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, до 02.08.2018 включно;

- відкладено підготовче засідання на 17.07.2018 року о 10:40 год.;

- визнано явку представників позивача і відповідача в підготовче засідання обовязковою.

16.07.2018 позивачем через канцелярію суду подана заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача:

· 62 665,88грн. заборгованості за поставлений товар;

· 8 813,20грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 25.07.2017 по 21.02.2018;

· 3 427,32грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за період: серпень 2017 лютий 2018;

· 818,12грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 14.08.2017 по 21.02.2018.

Заява позивачем обґрунтована частковим погашенням відповідачем своєї заборгованості, а саме плат. доруч. №217 від 27.06.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача 7 000,00грн.

Подана позивачем заява по суті є заявою про зменшення позовних вимог.

Також листом б/н від 15.07.2018 позивачем надані докази (копія опису складення коштовного листа разом з копією фіскального чека) направлення відповідачу копій документів, наданих суду 07.06.2018р.

Відповідач ніяких додаткових пояснень по справі не надав, викладені позивачем обставини і надані ним документи не спростував.

Ухвалою від 17.07.2018 підготовче провадження було закрите і справу призначено до судового розгляду по суті на 26.07.2018 року о 10:20год.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

27 травня 2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продлогістика» (постачальник) в особі директора товариства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» в особі директора Маріупольської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» (покупець), який діяв на підставі положення про філію та довіреності від 31 березня 2015 року, був укладений договір поставки №55ММ15.

Договір поставки №55ММ15 укладено з протоколом узгодження розбіжностей.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфу 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфу 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ч.1 ст.266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Як визначено п.2.1 договору, постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар і здійснити оплату відповідно до умов цього договору.

Пунктом 3.1.1. договору передбачено: «Постачальник зобов'язується своєчасно поставити товар до місця поставки в кількості, якості, по цінам та в асортименті згідно з умовами цього договору, специфікації і замовлення».

Згідно п.3.2.1 договору покупець зобовязується прийняти поставлений відповідно до умов цього договору товар і сплатити його вартість відповідно до розділу 8 даного договору.

Ціна товару вказується у замовленні на підставі специфікації, яка діє на момент відправлення замовлення (п.8.1.1 договору).

Відповідно до п.6.1. договору: «Поставка товару здійснюється товарними партіями відповідно до замовлення покупця. Замовлення направляється покупцем постачальнику засобами факсимільного звязку або електронною поштою або шляхом вручення представнику постачальника (спосіб передачі замовлення постачальнику визначається покупцем самостійно). Постачальник зобов'язаний підтвердити замовлення покупця електронною поштою та підписати, скріпити печаткою і відіслати замовлення покупцю засобами факсимільного звязку або вручити представнику покупця. Якщо протягом однієї доби з моменту отримання замовлення постачальник не повідомить покупця про неможливість виконання цього замовлення або необхідність внесення до нього змін, замовлення вважається прийняте постачальником» (останнє речення в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

Як зазначено в ст.267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік. Строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно п.13.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року, а в частині взаєморозрахунків до повного та належного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як зазначено в п.13.2 договору, у випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору не надійшла вимога про його припинення від жодної із сторін, строк дії договору вважається автоматично продовженим на один рік.

Під час розгляду справи сторонами суду не надано будь-яких даних, які б свідчили про направлення пропозицій іншій стороні про припинення (розірвання) договору, а отже, договір вважається чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно приписів ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою

хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на те, що протоколом узгодження розбіжностей сторони досягнули згоди щодо усіх істотних умов договору, договір поставки №55ММ15 вважається укладеним.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що фактичною датою поставки товару є дата приймання покупцем товару в місці поставки, яка відповідає даті товарної накладної, підписаної сторонами.

За умовами п.7.1 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, що засвідчує момент передачі товару покупцю.

Як обумовлено п.8.2.1 договору покупець здійснює оплату за поставлений товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарних/банківських днів з моменту поставки.

Зважаючи на те, що сторони у договорі не визначили коли ж відповідач мав здійснити оплату отриманого товару протягом 21 календарного дня чи протягом 21 банківського дня, господарський суд вважає, що строк виконання відповідачем обов'язку щодо оплати товару не визначений, а тому у цій частині стосунки між сторонами мають регулюватись ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якою передбачено: «Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства».

Також, п.8.3 договору встановлено, що обовязковою умовою для оплати поставленого за договором товару є: наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку накладної і податкової накладної, а також інших документів, які передбачені п.п.3.1.2, 3.1.3 договору. При відсутності одного з зазначених документів, включаючи неналежне їх оформлення, розбіжності у відомостях чи даних, оплата за поставлений товар покупцем не провадиться до усунення постачальником такого порушення та надання всіх належним чином оформлених документів.

Згідно п.3.1.2 договору у випадку, якщо поставка, виробництво або реалізація товарів підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства України, постачальник зобовязується надати покупцеві завірену копію відповідної ліцензії, яка надає право на виробництво і/або реалізацію такого товару.

Згідно п.3.1.3 договору постачальник постачає товар разом зі всією відповідною і належно оформленою документацією (накладні, документи, що підтверджують якість товару, інструкції і т.п.), що є необхідними відповідно до законодавства України і умов цього договору).

На виконання умов п.2.1 договору позивачем на адресу відповідача був поставлений товар, що підтверджується видатковими накладними:

- № РН-0026679 від 25.07.2017 на загальну суму 8 752,56грн. (з ПДВ);

- № РН-0027715 від 01.08.2017 на загальну суму 12 454,68грн. (з ПДВ);

- № РН-0028714 від 08.08.2017 на загальну суму 9 231,72грн. (з ПДВ);

- № РН-0029875 від 15.08.2017 на загальну суму 9 966,12грн. (з ПДВ);

- № РН-0030967 від 22.08.2017 на загальну суму 7 030,08грн. (з ПДВ);

- № РН-0031760 від 29.08.2017 на загальну суму 16 731,48грн. (з ПДВ);

- № РН-0034147 від 12.09.2017 на загальну суму 12 575,28грн. (з ПДВ).

Таким чином, загальна вартість поставленого товару за зазначеними видатковими накладними складає 76 741,92грн., а не 69 665,88грн. як зазначив позивач у позові.

Окрім того, виконання умов п.2.1 договору позивачем підтверджується товарно-транспортними накладними:

- № ТТН-008986 від 25.07.2017 на суму 8 752,56грн.;

- № ТТН-009403 від 01.08.2017 на суму 12 454,68грн.;

- № ТТН-009820 від 08.08.2017 на суму 9 231,72грн.;

- № ТТН-010245 від 15.08.2017 на суму 9 966,12грн.;

- № ТТН-010741 від 22.08.2017 на суму 7 030,08грн.;

- № ТТН-011179 від 29.08.2017 на суму 16 731,48грн.;

- № ТТН-012194 від 12.09.2017 на суму 12 575,28грн.

Товар отримували робітники відповідача на підставі довіреності на отримання цінностей №11 від 01.01.2017 року зі строком дії до 31.12.2017р., а саме:

ь ОСОБА_1 начальник відділу приймання;

ь ОСОБА_2 комірник;

ь ОСОБА_3 комірник.

Для оплати поставленого товару позивачем відповідачеві були виставлені (передані) рахунки-фактури, зокрема:

- № СФ-0013421 від 25.07.2017 на суму 8 752,56грн.;

- № СФ-0013865 від 01.08.2017 на суму 12 454,68грн.;

- № СФ-0014342 від 08.08.2017 на суму 9 231,72грн.;

- № СФ-0018957 від 15.08.2017 на суму 9 966,12грн.;

- № СФ-0015307 від 22.08.2017 на суму 7 030,08грн.;

- № СФ-0015733 від 29.08.2017 на суму 16 731,48грн.;

- № СФ-0016732 від 12.09.2017 на суму 12 575,28грн.

Згідно ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

На виконання умов п.8.3 позивачем були надані відповідачеві всі необхідні для оплати поставленого товару документи, визначені п.п.3.1.2, 3.1.3 договору (відповідачем у цій частині виконання умов договору позивачем під сумнів не ставиться), однак відповідачем у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (фактично від дня отримання товару, оскільки документи були передані разом з товаром) оплата товару у повному обсязі здійснена не була.

Так, за видатковою накладною:

- № РН-0026679 від 25.07.2017 оплата мала бути здійснена не пізніше 01.08.2017;

- № РН-0027715 від 01.08.2017 не пізніше 08.08.2017;

- № РН-0028714 від 08.08.2017 не пізніше 15.08.2017;

- № РН-0029875 від 15.08.2017 не пізніше 22.08.2017;

- № РН-0030967 від 22.08.2017 не пізніше 29.08.2017;

- № РН-0031760 від 29.08.2017 не пізніше 05.09.2017;

- № РН-0034147 від 12.09.2017 не пізніше 19.09.2017.

Доказів оплати отриманого від позивача товару у повному обсязі відповідачем суду не надано. За даними позивача, не спростованими відповідачем, на час його звернення з позовом до суду за видатковою накладною № РН-0026679 від 25.07.2017рахувалась заборгованість у сумі 1 676,52грн. Під час розгляду справи відповідачем було перераховано позивачеві на часткове погашення заборгованості 7 000,00грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Моєкс» на час розгляду становить 62 665,88грн.

Ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 14.08.2017 по 21.02.2018. від суми боргу становить 1 017,11грн, позивачем заявлена така ж сума.

Сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з серпень 2017 лютий 2018 від суми боргу становить 5 096,70грн., позивачем заявлена менша сума, а саме - 3 427,32грн.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ч.2 ст.343 Господарського кодексу України обумовлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.4 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

За домовленістю сторін, в разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але не сплаченого товару, за кожен день прострочення (пункт 10.5. договору).

Загальна сума пені за прострочення платежів за період з 14.08.2017 по 21.02.2018 від суми боргу з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України становить 9 158,22грн., позивачем заявлена менша сума, а саме 8 813,20грн.

Зауважень щодо розрахунку здійснених нарахувань відповідачем не заявлено,

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає, що:

- позов в частині стягнення заборгованості за поставлений товар обґрунтований і підлягає задоволенню частково у сумі 62 665,88грн.;

- провадження у справі щодо 7 000,00грн. основної заборгованості підлягає закриттю за відсутності предмету спору у цій частині;

- позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних обґрунтовані і підлягає задоволенню у повному обсязі;

- позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача у частині щодо застосування до позивача оперативно-господарської санкції, яка передбачена п.1 ч.1 ст.236 Господарського кодексу України, а саме: відмова від оплати за зобовязанням, яке виконано неналежним чином, господарським судом до уваги не взяте, оскільки воно ніяким чином не підтверджене, є необґрунтованим та таким, що суперечать фактичним обставинам справи.

В даному аспекті судом взято до уваги ті обставини, що відповідачем належним чином та у встановлений спосіб не підтверджено допустимими доказами того факту, що позивач систематично порушував умови поставки, не повідомляв покупця про неможливість поставки товарів в кількості та в строки, що обумовлені у замовлені, а також не надано будь-яких доказів в підтвердження як звернення ТОВ «Континіум-Трейд» до ТОВ «Продлогістика» з проханнями/вимогами щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором поставки та здійснення поставок товарів в обсягах, узгоджених у замовленнях та у погоджений між сторонами термін, так і факту застосування до позивача конкретної оперативно-господарської санкції.

Посилання відповідача про застосування до позивача оперативно-господарської санкції, передбаченої п.1 ч.1 ст. 236 Господарського кодексу України, а саме відмова від оплати за зобовязанням, яке виконано неналежним чином, спростовуються положеннями чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Оперативно-господарські санкції мають виключно договірний характер, порядок їх застосування також має бути визначений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського кодексу України до суб'єкта який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції застосування яких передбачено договором.

Таким чином, оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб'єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов'язання, це, зокрема є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. Слід мати на увазі, що до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором. В договорі поставки, укладеному між сторонами, відсутні будь-які оперативно-господарські санкції у вигляді відмови від оплати за зобовязанням, яке виконано неналежним чином.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судові витрати в межах встановлених законодавством, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 530, 611, 612, 625, 691, 692 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241, п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» (43000, м. Луцьк, проспект Соборності, б.43, код ЄДРЮФОП 33170637) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продлогістика» (61068, м. Харків, проспект Московський, б.179-Б, оф.201, код ЄДРЮФОП 36372850) 62 665,88грн. заборгованості, 8 813,20грн. пені, 3 427,32грн. інфляційних втрат, 818,12грн. - 3% річних, 1 762,00грн. на відшкодування витрат з оплати судового збору.

В частині стягнення 7 000,00грн. основної заборгованості провадження у справі закрити за відсутності предмету спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Інформацію по справі що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 27.07.2018р.

Суддя В.І. Матюхін