ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2018р. Справа №905/112/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод", м.Ірпінь

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Ефес Україна", м.Донецьк

про зобов'язання вивезти залишки замовленого, але не вибраного товару, оплатити їх вартість у сумі 2426989,05грн., стягнення інфляційних втрат в розмірі 1844511,68грн., 3% річних в розмірі 216434,25грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: Міненко А.О. - по дов.

від відповідача: Прядко О.Д.- по дов

В засіданні суду брали участь:

У підготовчому засіданні оголошувалась

перерва з 04.04. по 23.04.2018р. о 15.00 год.,

з 23.04. по 14.05.2018р. о 14.00 год.,

з 16.05. по 01.06.2018р. о 12.30 год.

У судовому засіданні оголошувалась

перерва з 04.07. по 26.07.2018р. о 14.00 год.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Ветропак Гостомельський Склозавод", м.Ірпінь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Ефес Україна", м.Донецьк, про:

- зобов'язання відповідача вивезти залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт. зі складу позивача, що розташований за адресою Київська область, смт.Гостомель, пл.Рекунова, 2, здійснивши зазначене у найкоротші терміни, але у будь-якому випадку - не пізніше 15 числа календарного місяця наступного за датою набрання законної сили цим судовим рішенням;

- зобов'язання відповідача оплатити залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт. на суму 2426989,05 грн. у тому числі ПДВ (20%), шляхом перерахування зазначеної суми грошових коштів на рахунок позивача згідно наступних реквізитів: №3953 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805, здійснивши зазначене у найкоротші терміни;

- стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1844511,68 грн., трьох процентів річних в сумі 216434,25 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №1 від 17.02.2014р. в частині виконання свого обов'язку з прийняття товару.

07.02.2018р. до суду надійшов відзив на позов від 06.02.2018р., згідно якого відповідач проти позовних вимог заперечує з посилання на:

- неузгодження сторонами умов поставки та ненадання позивачем жодної заявки (не тільки замовлення), в якій би були визначені конкретні умови поставки (зокрема, щодо місця поставки);

- відсутність у відповідача відповідного зобов'язання забрати спірний товар до моменту узгодження між сторонами умов поставки;

- ненабрання рішенням господарського суду Донецької області від 20.12.2017р. у справі №905/2111/17, на яке посилається позивач, законної сили;

- невизначеність позивачем періоду та замовлень, за якими не здійснено вибірку товару відповідачем;

- ненастання у відповідача строку виконання зобов'язання зі сплати вартості товару та, як наслідок, відсутність підстав для застосування ст.625 Цивільного кодексу України.

07.12.2017р. до суду від відповідача також надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог.

07.02.2018р. відповідачем заявлене клопотання про витребування доказів у позивача, а саме, інвентаризаційних описів запасів від 05.11.2016р., 02.12.2017р., замовлення №50117395/26.11.2014, заявки на завантаження транспортних засобів від відповідача за грудень 2014р., в яких узгоджені умови поставки FCA-Гостомель на загальну кількість товару 1752030,00 шт.

Ухвалою від 15.03.2018р. витребувано у Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод": інвентаризаційні описи запасів від 05.11.2016р, 02.12.2017, замовлення 50117395/26.11.2014.

12.03.2018р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив, згідно якої позивачем надано пояснення щодо порядку постачання продукції за договором №1 від 17.02.2014р., а також вказано про намагання відповідача уникнути відповідальності шляхом посилання на дрібні помилки при складанні сторонами первинних бухгалтерських документів та відсутність довіреності.

22.03.2018р. до суду надійшли письмові пояснення позивача від 19.03.2018р. №07/532, до яких долучено копії первинних документів згідно акту завантаження 80213220, інвентаризаційних описів запасів складу від 01.11.2015р., 05.11.2016р., 02.12.2017р.

03.04.2018р. відповідач надав заперечення на відповідь на відзив від 27.03.2018р., згідно якої підтримав раніше надані заперечення. Крім цього, відповідачем звернуто увагу суду на невиконання позивачем вимог ч.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України та необгрунтованість позивачем неможливості подання нових доказів разом з позовом. Одночасно, щодо наданих позивачем електронних листів відповідач вказує на те, що такі листи не є навіть скріншотами з електронної пошти, їх міг створити сам позивач, з цих документів неможливо прийти до висновку, ким та коли вони насправді створені. Таким чином, оскільки позивачем на подано оригіналів електронних доказів, а відповідач ставить під сумнів відповідність поданих паперових копій оригіналу, всі електронні листи, надані у паперових копіях позивачем, за твердженням відповідача, суд не може брати до уваги.

04.04.2018р. до суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме, роздруківки електронних листів за період з 21.02.2014р. по 25.11.2014р., витяг з наказу №299-кв від 13.12.2017р., копію лікарняного листа ОСОБА_5 від 31.08.2017р.

За поясненнями позивача вказані вище докази у вигляді роздруківок електронних листів разом з позовною заявою не могли ним бути подані разом з позовом, оскільки вказані листи датуються 2014 роком та вони були зараховані відповідно до стандартів міжнародної групи компаній «Vetropack» до архівних даних, внаслідок чого потребувався додатковий час на отримання дозволу на доступ до архівних даних, а також технічну реалізацію процесу. Крім того, як зазначає позивач, частина електронних листів була відправлена та отримана з електронної адреси представника позивача ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка з 31.08. по 12.12.2017р. перебувала на лікарняному у зв'язку з вагітністю та пологами, а з 13.12.2017р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

13.04.2018р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 12.04.2018р. (а.с.163-174, т.2) про приєднання до матеріалів господарської справи копій електронних доказів, а саме листування між сторонами за допомогою електронної пошти за період з 21.02.2014р.

19.04.2018р. до суду надійшло клопотання від 18.04.2018р. позивача про приєднання до матеріалів справи копій електронних доказів, а саме листа від 16.12.2014р. з кількістю невибраної продукції, листа від 17.12.2014р., листа від 02.03.2015р.

23.04.2018р. до суду надійшло клопотання позивача від 18.04.2018р. про приєднання до матерілаів справи копій заявок на завантаження за період з 21.02.2014р. по 11.12.2014р., виписок з банківського рахунку за період з березня 2014р. по січень 2015р., посвідченої нотаріусом заяви свідка ОСОБА_6, трудової книжки ОСОБА_6, посвідченої нотаріусом заяви свідка ОСОБА_7, трудової книжки ОСОБА_7

23.04.2018р. до суду надійшло клопотання відповідача від 23.04.2018р. про приєднання письмових доказів, до якого додано копію посадової інструкції ОСОБА_8, а також копію постанови Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2018р. у справі №905/2111/17.

23.04.2018р. до суду надійшли заперечення відповідача проти клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи копій електронних доказів від 12.04.2018р., у зв'язку з порушенням позивачем вимог ч.9 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, а саме, невиконання обов'язку щодо направлення документів іншій стороні.

23.04.2018р. до суду також надійшли заперечення відповідача проти клопотання про приєднання до матеріалів справи копій електронних доказів від 04.04.2018р., у зв'язку з порушенням позивачем вимог ч.9 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, а саме, у зв'зку з неподанням позивачем цих доказів разом з позовом, невиконання позивачем обов'язку щодо направлення документів іншій стороні.

Заявою від 24.04.2018р. суд звернувся до керівника апарату господарського суду Донецької області з заявою щодо надання відомостей про наявність електронного цифрового підпису ОСОБА_11 на документах, що додані позивачем до клопотань від 12.04.2018р., від 18.04.2018р., які надійшли на електронну адресу суду 13.04.2018р., 19.04.2018р.

Згідно відповіді керівника апарату господарського суду Донецької області від 24.04.2018р., яка наявна у матеріалах справи:

- 13.04.2018р. на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод" про приєднання доказів до матеріалів господарської справи з десятьма додатками (вхідний реєстраційний номер 04-27/1037 від 13.04.2018р.);

- 19.04.2018р. на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання від Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод" про приєднання доказів до матеріалів господарської справи з двома додатками (вхідний реєстраційний номер 04-27/1086 від 19.04.2018р.);

- вищевказані клопотання та кожний документ до них, що надійшли 13.04.2018р. та 19.04.2018р. на офіційну електронну пошту суду від Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод" були скріплені електронним цифровим підписом відправника.

11.05.2018р. до суду також надійшли заперечення відповідача проти клопотання про приєднання до справи доказів від 18.04.2018р., у зв'язку з порушенням порядку надання таких доказів.

11.05.2018р. до суду надійшли заперечення відповідача проти клопотання про приєднання до справи доказів від 19.04.2018р., у зв'язку з ненаправленням таких доказів відповідачу.

11.05.2018р. суду надано письмові пояснення щодо заперечень відповідача проти клопотань про приєднання до матеріалів справи від 04.04.2018р., 12.04.2018р. та 18.04.2018р.

16.05.2018р. позивачем надано суду письмові пояснення щодо заперечень відповідача про приєднання до справи копій електронних доказів від 19.04.2018р.

01.06.2018р. позивачем надано суду письмові пояснення щодо заперечень відповідача про приєднання до справи копій електронних доказів від 23.04.2018р.

04.07.2018р. відповідачем долучено до справи копію постанови Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі №905/2111/17.

26.07.2018р. позивачем надано суду письмову промову, яка була висловлена у судових дебатах.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

17.02.2014р. між позивачем та відповідачем був підписаний договір поставки №2.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до розділу 1 вказаного договору позивач зобов'язується виготовити, поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобов'язується оплатити та прийняти у власність в кількості, за ціною та в строки, визначені цим договором товар, а саме:

- пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг "Белый медведь (надалі - ВМ Osoboe 500 мл), ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору, що відповідають затвердженому кресленню, що є неві'ємною частиною договору (п.1.1.1 договору);

- пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг "Белый медведь (надалі - ВМ Osoboe 500 мл), ємністю 500 мл, зі скла коричневого кольору, що відповідають затвердженому кресленню, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1.2 договору);

- пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг "Сармат" (надалі - Legend 500 мл), ємністю 500 мл, зі скла коричневого кольору, що відповідають затвердженому кресленню, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1.3 договору).

Додатковою угодою №1 від 17.02.2014р. сторонами змінено номер договору поставки та ухвалено вважати правильним номер договору №1 від 17.02.2014р.

23.07.2015р. додатковою угодою №4 до договору №1 від 17.02.2014р. сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2015 року (включно), але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Згідно п.1.2 договору загальна кількість та асортимент товару, що поставляється за цим договором, а також вартість окремого асортименту, загальна вартість товару з урахуванням податку на додану вартість, та періоди поставки визначаються в узгоджених сторонами загальних специфікаціях, які є додатком №1 і додатком №2 до договору.

В додатку №2 сторони погодили орієнтовний графік поставок товару на 2014р.

Відповідно до п.1.3 договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.) кількість щомісячної поставки товару визначається після надходження засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою та погодження постачальником щомісячного письмового замовлення від покупця, поданого до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки та вважається отриманим постачальником з моменту передачі вказаним засобом зв'язку відповідно до п.п.12.9, 12.10 договору. В щомісячному письмовому замовленні зазначається кількість, асортимент товару, що має бути поставлений протягом наступного календарного місяця, умови поставки згідно з Інкотермс 2010, а також строки поставки та інша необхідна інформація. Постачальник зобов'язується протягом (трьох) календарних днів з дати отримання замовлення погодити його або в цей строк в разі неможливості виконання замовлення в повній відповідності з побажаннями покупця постачальник повинен запропонувати/надати на розгляд покупцеві інші умови, максимально наближені до побажань покупця (також шляхом направлення відповідного письмового повідомлення на узгоджений сторонами факс-телефон та/або електронну адресу). При цьому остаточні деталі поставки узгоджуються сторонами. Щомісячне замовлення покупця на поставку товару вважається погодженим постачальником і не вимагає додаткових письмових підтверджень, в разі, якщо протягом 3-х (трьох) календарних днів з моменту його отримання постачальник не надав жодних своїх з письмових заперечень та/або пропозицій засобами факсимільного зв'язку. Постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару в кількості, на умовах і в термін, зазначені в підтвердженому замовленні покупця.

За приписом п.1.4 договору в разі поставки товару на умовах FCA-Гостомель згідно Інкотермс 2010 відповідач на підставі погодженого замовлення направляє факсом позивачу заявку на завантаження транспортних засобів, в якій зазначено номерні знаки транспортного засобу (транспортних засобів), прізвище, ім'я, по-батькові водія (експедитора), дату, номер довіреності, і дату завантаження. Надіслана заявка повинна бути підписаною відповідачем, підпис скріплений печаткою (штампом) відповідача. Товар, вироблений за погодженим замовленням, але не вибраний в поточному місяці, повинен бути вивезений відповідачем протягом 15 календарних днів наступного місяця.

Згідно п.2.1 договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.) відвантаження та доставка товару здійснюється автотранспортом на умовах FCA-Гостомель, (Київська область, смт. Гостомель, пл. Рекунова, 2) або DAP-Донецьк (м. Донецьк, пр. Ілліча, 106) відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року, якщо інше не зазначено в даному договорі. Конкретні умови поставки товару зазначаються в щомісячних письмових замовленнях покупця.

Виходячи зі змісту позовної заяви протягом 2014р. відповідач надсилав позивачу регулярні щомісячні замовлення товару, втім без вказівки на конкретні умови поставки.

Разом з тим упродовж 2014р. відповідач здійснював часткову вибірку замовленого товару автотранспортом на умовах FCA Гостомель (Київська область, смт.Гостомель, пл.Рекунова,2) відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, про що свідчать копії відповідних видактових накладних, рахунків-фактур, актів завантажень продукції і товаро-транспортних накладних.

Таким чином, як вказує позивач, своїми фактичними діями з вибірки товару протягом 2014р. відповідач погодив умови поставки FCA Гостомель (Київська область, смт.Гостомель, пл.Рекунова, 2).

Загалом упродовж 2014р. у позивача накопичився залишок замовленого, але не вибраного відповідачем товару, у кількості 2409750штук, у зв'язку із чим позивач у серпні 2017р. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача про стягнення збитків та штрафу за відмову від виборки товару.

Як вказує позивач, господарський суд Донецької області своїм рішенням від 20.12.2017р. у справі №905/2111/17 визнав вищенаведені факти, постановивши стягнути з відповідача штраф, передбачений п.7.1 договору: факт відмови відповідача від вибірки виробленого за погодженими сторонами щомісячними замовленнями товару та факт порушення відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за договором.

При цьому, зобов'язання відповідача з вивезення та оплати залишків замовленого ним, але не вибраного товару, на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р. залишається до теперішнього часу не виконаним.

Застосовуючи загальні строки позовної давності позивач вказує про ті обставини, що із 2409750 штук залишку замовлених, але не вибраних відповідачем пляшок за договором, 1965600 штук були замовлені на грудень 2014р.

Залишок замовлених, але не вибраних відповідачем пляшок BM Green станом на грудень 2014р. складає 1752030 штук, про що позивач повідомив відповідача електронним листом від 16.12.2014р.

У відповідь на це повідомлення відповідач своїм електронним листом від 17.12.2014р. повідомив позивача, що вивезення пляшок BM Green буде здійснене ним не пізніше січня місяця 2015р.

Факт замовлення пляшок у кількості 1965600 штук на грудень 2014р., за твердженням позивача, був встановлений господарським судом Донецької області у рішенні по справі №905/2111/17.

На момент звернення до суду з позовом у даній справі, частина товару вже прийшла в непридатність внаслідок тривалого зберігання та від дії перепаду температур.

З огляду на п.1.4 договору №1 від 17.02.2014р. відповідач повинен був вивезти залишки замовленого, але не вибарного товару у кількості 1752030 штук, не пізніше 15 числа січня місяця 2015р., проте не зробив цього.

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про зобов'язання відповідача вивезти залишки замовленого ним, але не вибраного товару, на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт зі складу позивача, що розташований за адресою Київська область, смт.Гостомель, пл.Рекунова,2, здійснивши зазначене у найкоротші терміни, але у будь-якому випадку - не пізніше 15 числа календарного місяця наступного за датою набрання законної сили цим судовим рішенням.

Як вказує позивач, ціна однієї тисячі штук товару згідно додатку №1 до договору поставки №1 від 17.02.2014р. в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. становить 1154,37 грн. без ПДВ. Додатково нараховується ПДВ - 20%. Вартість замовленого, але не вибраного відповідачем станом на грудень 2014р. товару, вираховується наступним чином: (1752030/1000)*1154,37*1.2=2426989,05 грн.

Таким чином, позивачем заявлені вимоги про зобов'язання відповідача оплатити залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт у суму 2426989,05 грн. у тому числі ПДВ (20%), шляхом перерахування зазначеної суми грошових коштів на рахунок позивача згідно наступних реквізитів: №3953 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805, здійснивши зазначене у найкоротші терміни.

Крім цього, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 1844511,68 грн. за період з лютого 2015р. по листопад 2017р. та три проценти річних в сумі 216434,25 грн. за період з 16.01.2015р. по 05.01.2018р.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, письмових поясненнях по справі, запереченнях. Такі заперечення відповідача грунтуються на:

- неузгодженості між сторонами відповідних умов спірної поставки, внаслідок чого строк виконання зобов'язання з вивезення спірного товару не настав;

- порушеннях з боку позивача порядку надання доказів у справі;

- недоведеності поданими позивачем доказами факту узгодження сторонами умов поставки на грудень 2014р., обсягів залишку невибраного товару та, як наслідок, суми позовних вимог;

- відсутності обов'язку зі сплати такого товару;

- відсутності підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідачем також заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний припис містить ч.2 ст.20 Господарського кодексу України про те, що права суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом.

При цьому, порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як було зазначено судом вище, позивачем заявлені вимоги про спонукання відповідача виконати свої зобов'язання за договором поставки №1 від 17.02.2014р., зокрема, зобов'язання вивезти залишки замовленого товару.

Наявність такого зобов'язання у відповідача позивач обгрунтовує нормами ст.ст.526, 689, 690 Цивільного кодексу України, ст.ст.175, 193 Господарського кодексу України, умовами договору поставки №1 від 17.02.2014р.

Відповідно до ст.689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ч.4 ст.690 Цивільного кодексу України якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

За приписом п.2.1 договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.) відвантаження та доставка товару здійснюється автотранспортом на умовах FCA/Гостомель (Київська область, смт.Гостомель, пл.Реконова, 2) або DAP-Донецьк (м.Донецьк, пр.Ілліча, 106) відповідно до Інкортермс 2010, якщо інше не зазаначено в даному договорі. Конкренті умови поставки товару зазначаються в щомісячних письмових замовленнях покупця.

Згідно з п.2.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.) в разі поставки товару на умовах FCA-Гостомель згідно з Інкотермс 2010 обов'язок постачальника передати товар покупцеві вважається виконаним у момент завантаження у транспортний засіб покупця або перевізника покупця товару на складі постачальника та надання перевізнику покупця або покупцю документів, передбачених п.2.4 договору (дата поставки). В разі поставки товару на умовах DAP-Донецьк згідно з Інкотермс 2010 датою поставки товару вважається дата прийняття товару покупцем на складі покупця, зазначена в товарно-транспортній накладній.

Таким чном, узгодження умов поставки має важливе значення при замовленні товару, оскільки вказані умови містять взаємовиключні обов'язки сторін щодо забезпечення передання-отримання товару.

При цьому, за змістом п.1.4 договору №1 від 17.02.2014р. обов'язок відповідача з вивезення протягом 15 календарних днів наступного місяця виробленого продавцем за погодженим замовленням товару, але не вибраного в поточному місяці, стосується саме випадку постачання товару на умовах FCA-Гостомель згідно Інкотермс 2010.

Тобто, виникнення відповідного зобов'язання покупця з вивезення замовленого товару обумовлене та напряму залежить від узгодження сторонами такої істотної умови поставки як FCA-Гостомель згідно Інкотермс 2010.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Також юридична особа може набувати прав та обов'язків через інститут представництва. Правовідносини представництва виникають відповідно на підставі закону, договору або акту органу юридичної особи (ст.237 Цивільного кодексу України).

Тобто, законодавством України визначено, що юридична особа бере участь у цивільному обороті через органи юридичної особи або через представників. При цьому визначальною є підстава, за якою діє суб'єкт - статут чи довіреність.

Всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем доказів узгодження саме повноважними представниками сторін постачання товару на грудень 2014р. за договором №1 від 17.02.2014р. на умовах FCA-Гостомель згідно Інкотермс 2010. до матеріалів справи не надано.

Доводячи суду факт досягнення сторонами згоди щодо постачання товару за договором №1 від 17.02.2014р. на умовах FCA-Гостомель згідно Інкотермс 2010 позивач посилається на взаємовідносини сторін за даним договором, які склалися за попередні місяці співпраці, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено низку документів.

Відповідач, в свою чергу, заперечує факт залучення деяких з наданих позивачем документів в якості доказів у справі, посилаючись на порушення порядку їх надання (а саме, не разом з позовом, без направлення на адресу відповідача тощо).

Відповідно до ст.80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно із ч.9 ст.80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як встановлено, позивачем при зверненні до суду з позовом були надані докази, які він вважав достатніми та належними в обгрунтування своїх позовних вимог. В подальшому, після отримання відзиву на позов, заявлення відповідачем клопотання щодо витребування у позивача доказів у справі, надання заперечень на відповідь на відзив тощо, позивачем суду надавалися ще докази по справі в підтвердження правомірності своїх позовних вимог. Так само, й з боку відповідача додаткові докази по справі були надані не разом з відзивом на позов. Така поведінка сторін під час розгляду справи обмумовлена відсутністю в них наперед відомостей щодо необхідних доказів, якими будуть спростовуватися або підтверджуватися позиції, заперечення кожної з сторін. Зі змістом поданих у справі доказів сторони також ознайомлені.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Так, під час підготовчого провадження суд згідно із ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України може роз'яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше тощо.

Таким чином, враховуючи обставини даної справи та її значення для сторін, з метою дотримання завдань господарського судочинства суд приймає надані сторонами докази у справі та згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України оцінюватиме належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено, позивачем до позовної заяви було додано листи №09/01-1186 від 20.02.2014р., №09/01-204 від 01.04.2014р., 09/01-2305 від 28.04.2014р., №09/01-2305 від 23.05.2014р., №09/01-2506 від 25.06.2014р., №09/01-06/10 від 07.10.2014р., №09/01-2714 від 27.10.2014р., №09/01-2611 від 26.11.2014р. Вказані листи підписані провідним спеціалістом із закупівель відповідача ОСОБА_8 та містять у собі звернення до голови правління позивача щодо здійснення постачання у березні, квітні, травні, червні, липні, жовтні, листопаді, грудні 2014р. відповідних типів пляшок за затвердженими кресленнями згідно графіку виробництва та поставок (додаток №1).

При цьому, як вказує позивач, товар, який був замовлений відповідачем згідно перелічених вище листів, був прийнятий та оплачений останнім (за винятком спірного), що підтверджується копіями видаткових накладних від 02.12.2014р. (а.с.49-65 т.1).

Як вказує позивач у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 12.03.2018р., дійсно у перелічених вище «замовленнях» не вказано місце поставки. Проте, як зазначив позивач, відповідно до порядку співпраці, який склався між сторонами, відповідач щомісяця надсилав позивачу в електронній пошті відскановане замовлення без зазначення місця поставки, позивач його приймав та виробляв необхідну кількість товару, в подальшому відповідач надсилав позивачу відсканований лист про умови завантаження товару, де зазначалася адреса та дата завантаження, а також дані про перевізника, автомобілі та водії. При цьому, як вказує позивач, за весь період співпраці жодного разу сторони не погоджували та не здійснювали поставку на умовах DAP-Донецьк.

Суд вказані документи в якості доказів узгодження сторонами умов поставки FCA-Гостомель не приймає, враховуючи, що зі змісту останніх викладено саме графік виробництва на певні місяці, проте, жодного посилання на умови поставки ці документи не містять. Одночасно, надані до справи копії видаткових накладних містять у собі посилання на номер замовлення №50117395/26.11.2014р., тобто, інший, ніж зазначений як вихідний у листах, перелічених вище. Посилання позивача на наявність розбіжностей між номером замовлення клієнта (вих.09/01-2612 від 26.11.2014р.) та номером збутового замовлення (50117395/26.11.2014) внаслідок автоматичного формування системою позивача SAP, не підтверджені жодним чином.

Рахунки-фактури, виставлені позивачем відповідачу (а.с.66-82 т.1), також містять посилання на інше замовлення. Крім цього, дані рахунки-фактури складені одноособово позивачем.

Акти завантаження не можуть бути прийняті судом до уваги в якості належних доказів узгодження сторонами умов поставки товару, враховуючи, що дані акти не стосуються спірного періоду, а лише свідчать про завантаження якогось товару до перевізника за договором у смт.Гостомелі за договором. Так само не приймаються судом в якості належних доказів надані до справи товарно-транспортні накладні від 02.12.2014р. (а.с.100-133, т.1).

Крім цього, позивачем до справи надано листування сторін електронною поштою, зокрема лист, підписаний 17.12.2014р. ОСОБА_9 та направлений з електронної адреси: ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно якого у зв'язку зі скороченням виробництва у грудні та завантаженістю складу, вивезення продукції Bm Green буде здійснюватися у січні 2015р., лист, підписаний 13.02.2015р. ОСОБА_9 та направлений з електронної адреси: ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно якого внаслідок введення обмежень на переміщенея продукції та матеріалів через лінію розмежування з зоною АТО та вжиття відповідачем заходів для виходу з даної ситуації, вивезення пляшок та повернення всієї готової до відправлення тари.

Проте, відповідних доказів уповноваження відповідачем ОСОБА_9 вчиняти від імені товариства дії щодо узгодження умов поставки, укладання додаткових угод матеріали справи не містять.

Так, згідно посадової інструкції провідного спеціаліста з закупівель відділу матеріально-технічного забезпечення служби закупівель департаменту логістики, затвердженої наказом генерального директора ПрАТ «Ефес Україна» від 07.03.2013р. №37, до посадових обов'язків спеціаліста відноситься підготовка контрактів та угод з постачання основної сировини та матеріалів, управління основними процесами у глобальних закупівлях, оцінювання можливостей постачальника, ведення переговорів та управління контрактами, прийняття участі у складанні графіку відвантажень та постачання сировини, матеріалів, обладнання, тари, робіт (послуг) згідно замовлень служб підприємства, управління запасами основної сировини та матеріалів, оцінювання потенційних постачальників, управління переговорочим процесом, здійснення контрактного закупочного менеджменту, встановлення взаємозв'язків з ключовими постачальниками та партнерами з постачань та управління ними тощо.

Згідно п.4.6 інструкції у випадках, передбачених трудовим законодавством України, працівник несе колективну або повну індивідуальну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну товариству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків. При цьому, зазначається, що працівник здійснює приймання на зберігання, оброблення, приймання у користування, відпуск (видачу) матеріальних цінностей з визначенням їх конкретної назви (картки на отримання палива, запасні частини та інші матеріальні цінності для автомобілів, компьютерна техніка, офісні меблі, канцелярські приладдя та інше).

Жодних відомостей на уповноваження провідного спеціаліста підприємства узгоджувати істотні умови договорів дана Інструкція не містить.

Згідно п.12.9 договору №1 від 17.02.2014р. сторони погодили, що документи, якими вони будуть обмінюватися під час виконання цього договорру за допомогою електронної пошти будуть вавжатися дійсними, за умови, якщо такі документи відправлені на наступні електронні адреси сторін та/отримані з наступних електронних адрес сторін:

1) електронні адреси постачальника: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5

2) електронні адреси покупця: ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується електронним повідомленнями про доставку в зазначені адреси, створеним системою Microsoft Outlook (чи іншою системою електронного зв'язку) постачальника або покупця відповідно.

За змістом даних листів сторонами узгоджувався графік поставок на попередні місяці щодо кількості пляшок певних видів, проте, відомостей щодо узгодження місця постачання дані документи не містять.

Позивачем до справи також додано копії листів від 21.02.2014р., 25.02.2014р., 28.02.2014р., 24.03.2014р., 25.03.2014р., 27.03.2014р., 04.04.2014р., 31.05.2014р., 31.05.2014р., 01.06.2014р., 11.06.2014р., 20.06.2014р., 03.07.2014р., 13.07.2014р., 26.04.2014р., 03.11.2014р., 14.11.2014р., 28.11.2014р., 01.12.2014р., 08.12.2014р., 11.12.2014р. На вказаних листах наявний підпис старшого диспетчера по транспорту відповідача, а за своїм змістом листи містять відомості щодо завантаження пляшок зеленого кольору BM osoboe до автомобілів, зазначено прізвища водія, номер тягача, номери прицепів, мобільні телефони водіїв та перевізника. Проте, дані листи не містять жодних посилань на договір.

Додані до справи банківські виписки також свідчать лише про проведення відповідачем на користь позивача певних платежів до спірного періоду, проти чого відповідач й не заперечує. Проте, станом на грудень 2014р. умови постачання могли бути змінені сторонами внаслідок знаходження підприємства відповідача на території міста Донецька та захоплення підприємства озброєними формування, на що й наголошує відповідач.

Наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2014р. по 31.12.2014р. за договором №2 від 17.02.2014р. містить виключно відомості про отримані рахунки відповідачем та грошові кошти.

Згідно з доданою позивачем до справи заявою свідка ОСОБА_6, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскурня Т.О., з 24.05.2005р. вона працює у ПрАТ «Ветропак Гостомелський Склозавод», з 16.03.2009р. на посаді провідного менеджера из продажу відділу маркетингу та продажу, до посадових обов'язків якої входить управління співпрацею з покупцями підприємства - виробниками пива. Як зазначено свідком, при виконання своїх службових обов'язків вона користується корпоративною електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_3 (згодом доменне ім'я було змінено на ІНФОРМАЦІЯ_8), пароль до якої стороннім особам не передавала. За час співробітництва з відповідачем в основному вона спілкувалася з працівниками контрагента - ОСОБА_9 та ОСОБА_7, електронні адреси яких і зазначено у договорі як контактні. Згідно до п.1.3 договору на корпоративну поштову адресу свідка надійшли з електронної адреси співробітника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 певні замовлення: листи від 21.02.2014р., 28.03.2014р., 28.04.2014р., 23.05.2014р., 25.06.2014р., 02.10.2014р., 27.10.2014р., 25.11.2014р., 26.11.2014р., будь-яких інших за змістом замовлень товару протягом дії договору або за допомогою інших засобів зв'язку відповідачем не надсилалося. Як зазначає свідок, дійсно у замовленнях відповідача не вказувалося місце поставки, як це передбачено договором. Проте, відповідно до порядку співпраці, який склався між сторонами, в подальшому відповідач надсилав позивачу факсом або електронною поштою листи з умовами завантаження товару, де зазначалась адреса та дата завантаження, а також дані про перевізника, автомобілі та водіїв. При цьому за весь період співпраці жодного разу сторони не погоджували та не здійснювали поставку на умовах DAP-Донецьк. Після припинення вибірки замовленого товару сторонами велись переговори про вивезення покупецм замовленого але невибраного товару протягом 2015-2017 років, в ході яких представники відповідача неодноразово запевняли, що вивезуть замовлений товару, проте, так і не зробили цього.

Згідно з заявою свідка ОСОБА_7, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскурня Т.О., з березня 2012р. по червень 2016р. він працював у ПрАТ «Ефес Україна», остання посада - провідний спеціаліст по закупівлі, до посадових обов'язків якого входить управління співпрацею з постачальниками скляної тари для пива. Як зазначено свідком, при виконанні своїх службових обов'язків він користувався корпоративною електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_9. Відповідно до п.1.3 договору протягом 2014р. колега свідка ОСОБА_9 з корпоративної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_6 направляв на зазначені у договорі електронні адреси працівників позивача замовлення на товар, його електронну пошту було додано до деяких з цих листів. Свідок підтверджує, що копії саме цих замовлень товару та електронного листування з приводу їх обробки сторонами додано до матеріалів справи позивачем. Крім цього, замовлення відповідають типовому шаблону замовлень на товар відповдіача, який використовується для всіх закупівель подібних товарів на підприємстві. Також, співробітників відділу закупівель було уповноважено підписувати такі замовлення особисто, в зв'язку з цим додані до справи замовлення містять підпис ОСОБА_9. Як зазначає свідок, дійсно у замовленнях відповідача не вказувалося місце поставки, як це передбачено договором. Проте, відповідно до порядку співпраці, який склався між сторонами, в подальшому відповідач надсилав позивачу факсом або електронною поштою листи з умовами завантаження товару, де зазначалась адреса та дата завантаження, а також дані про перевізника, автомобілі та водіїв. При цьому за весь період співпраці жодного разу сторони не погоджували та не здійснювали поставку на умовах DAP-Донецьк. Будь-яких інших за змістом замовлень товару протягом дії договору або за допомогою будь-яких інших засобів зв'язку відповідачем на адресу позивача не надсилалось.

Враховуючи відсутність доказів наявності повноважень осіб, які підписали заяви свідків, представляти інтереси, зокрема, відповідача суд дані заяви в якості належних доказів по справі не розглядає.

Так, згідно з ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначалося вище, для застосування п.1.3 договору №1 від 17.02.2014р. наявними мають бути:

- письмове замовлення від покупця, із зазначенням в ньому кількості, асортименту товару, що має бути поставлений протягом наступного календарного місяця, умов поставки згідно з Інкотермс 2010, а також строків поставки та іншої необхідної інформації;

- заявка на завантаження транспортних засобів, в якій зазначено номерні знаки транспортного засобу (транспортних засобів), прізвище, ім'я, по-батькові водія (експедитора), дату, номер довіреності, і дату завантаження. Надіслана заявка повинна бути підписаною відповідачем, підпис скріплений печаткою (штампом) відповідача.

Тобто, саме ці документи й вважатимуться належними доказами узгодження сторонами умов постачання на грудень 2014р. за договором №1 від 17.02.2014р.

Проте, таких належних доказів позивачем до справи не додано.

Відсутність відповідних документів виключає виникнення у покупця (відповідача) обов'язку вивезти залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р.

Посилання сторін на встановлення судами першої, апеляційної та касаційної інстацій певних обставин під час розгляду справи №905/2111/17 суд не враховує.

Так, згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Як зазначено у постанові Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2018р. у справі №905/2111/17, яка залишені без змін постановою Верховного Суду від 20.06.2018р., доводи позивача про вчинення порушення відповідачем, у вигляді відмови від виконання свого обов'язку покупця отримати спірний товар не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, внаслідок чого висновок суду першої інстанції про стягнення штрафу не базується на матеріалах справи та не підтверджений належними доказами. Тобто, суди дійшли певних висновків у справі №905/2111/17 саме на підставі наявних у справі доказів та їх оцінки.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про зобов'язання відповідача вивезти залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт. зі складу позивача, що розташований за адресою Київська область, смт.Гостомель, пл.Рекунова, 2, здійснивши зазначене у найкоротші терміни, але у будь-якому випадку - не пізніше 15 числа календарного місяця наступного за датою набрання законної сили цим судовим рішенням, підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписом п.5.1 договору №1 від 17.02.2014р. оплата товару здійснюється в національній грошовій валюті України гривні, протягом 30 календарних днів з дати поставки кожної окремої партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку, наданого покупцю одночасно з товаром шляхом перерахування коштів за поставлений товар на рахунок постачальника.

Враховуючи відсутність доказів поставки позивачем партії товару відповідачу у грудні 2014р., відсутні й підстави для зобов'язання відповідача оплатити залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт. на суму 2426989,05 грн. у тому числі ПДВ (20%), шляхом перерахування зазначеної суми грошових коштів на рахунок позивача згідно наступних реквізитів: №3953 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805, здійснивши зазначене у найкоротші терміни, внаслідок чого позов в цій частині вимог також підлягає залишенню без задоволення.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р., яке набуло статусу остаточного 10.05.2011р. у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), зауважив, що з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Названий суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи викладені вище висновки суду про недоведеність з боку позивача факту порушення відповідачем своїх обов'язків за договором, тобто, за відсутністю доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які тягнуть за собою можливість застосування певного виду відповідальності, підлягають залишенню без задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1844511,68 грн., трьох процентів річних в сумі 216434,25 грн.

При цьому, приймаючи до уваги висновки суду щодо недоведеності наявності порушеного відповідачем у цій справі права позивача, заява відповідача про застосування позовної давності судом залишена без розгляду.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 11, 12, 13, 74, 75, 76, 77, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод", м.Ірпінь до Приватного акціонерного товариства "Ефес Україна", м.Донецьк, про:

- зобов'язання відповідача вивезти залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт зі складу позивача, що розташований за адресою Київська область, смт.Гостомель, пл.Рекунова, 2, здійснивши зазначене у найкоротші терміни, але у будь-якому випадку - не пізніше 15 числа календарного місяця наступного за датою набрання законної сили цим судовим рішенням;

- зобов'язання відповідача оплатити залишки замовленого ним, але не вибраного товару на підставі договору поставки №1 від 17.02.2014р., а саме пляшок скляних для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (BM Osoboe 500 ml) ємністю 500 мл, зі скла зеленого кольору у кількості 1752030 шт. на суму 2426989,05 грн. у тому числі ПДВ (20%), шляхом перерахування зазначеної суми грошових коштів на рахунок позивача згідно наступних реквізитів: №3953 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805, здійснивши зазначене у найкоротші терміни;

- стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1844511,68 грн., трьох процентів річних в сумі 216434,25 грн.

В судовому засіданні 26.07.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 31.07.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина