ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" серпня 2018 р. Справа № 918/397/18

Господарський суд Рівненської області в складі судді Церковної Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс"

до фізичної особи-підприємця Кислюка Андрія Євгеновича

про стягнення заборгованості в сумі 47 894,37 грн,

в судовому засідання приймали участь:

від позивача: Аскарова М.С., довіреність № 02/18 від 02.02.2018 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особа-підприємця Кислюка Андрія Євгеновича (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 47 894, 37 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором на транспортно - експедиційне обслуговування №П-06/02/18 від 06.02.2018 року з оплати послуг перевезення, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 44 463, 26 грн.

Також, у зв'язку із несвоєчасною сплатою відповідачем послуг перевезення, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 3 106, 34 грн, інфляційні втрати в сумі 50, 68 грн та 3% річних в сумі 274, 09 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 526, 530, 901, 930, 909 ЦК України, ст. 193, 231 ГК України.

Ухвалою суду від 18.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 11.07.2018 року.

09 липня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню

Ухвалою суду від 11.07.2018 року розгляд справи відкладено на 07.08.2018 року.

23 липня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

03 серпня 2018 року відповідачем подано заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких останній зазначає, що жодних документів, які є підставою для проведення розрахунку, від позивача не отримував, а тому вважає, що позовна заява є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

06 лютого 2018 року між позивачем (перевізник) та відповідачем (експедитор) було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № П-06/02/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого перевізник взяв на себе зобов'язання з доставки вантажів експедитора в міжнародному сполученні, згідно заявок експедитора, а експедитор зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги.

На виконання умов договору сторони узгодили та підписали заявку експедитора № П-07/02/2087 (далі -заявка), згідно умов якої перевізником був наданий автотранспортний засіб д/н НОМЕР_1 для перевезення вантажу за маршрутом м. Кривий Ріг (Україна) - Дюссельдорф (Німеччина).

Перевізником послуги з перевезення вантажу надані належним чином про що свідчить

відмітка вантажоодержувача на міжнародній товарно-транспортній накладній - CMR №670889 від 09.02.2018 року.

Відповідно до умов узгодженої заявки, порядок та форму оплати погоджено сторонами в розмірі еквівалентному 1300, 00 євро за курсом НБУ на дату вивантаження, що станом на 16.02.2018 року склало 44 463, 26 грн.

Оплата вартості послуг перевізника, що надаються ним за даним договором здійснюється експедитором шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на рахунок перевізника, якщо інше не обумовлено в заявці (п. 6.1. договору).

Пунктами 6.2, 6.3 договору визначено, що оплата здійснюється на підставі оригіналів наступних документів - рахунку перевізника, виставленого згідно умов даного Договору, акту виконаних робіт та оригіналу товарно-транспортної накладної (CMR), оформленої належним чином на кожну відправку і завіреної печатками вантажовідправника і вантажоодержувача, митних органів. Експедитор здійснює оплату за здійснене перевезення перевізнику не пізніше 14 календарних днів після отримання оригіналів документів, відповідно до п. 6.2. договору, якщо інше не узгоджено сторонами в заявці.

Суд зазначає, що 23.07.2018 року позивачем було надано копію витягу з журналу вихідної кореспонденції та фіскальний чек від 27.02.2018 року, відповідно до яких відповідачу направлено рахунок-фактуру, акт, заявку, а також міжнародні товарно-транспортні накладні у кількості 2 шт. Згідно відомостей з інтернет-сервісу "Відстеження посилок Укрпошти" відправлення №823 отримане експедитором 02.03.2018 року, а тому, відповідно до п. 6.3. договору, оплата послуг перевізника повинна була бути здійснена до 16.03.2018 року.

Крім того, позивачем 04.05.2018 року було повторно направлено відповідачу документи на оплату, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком від 04.05.2018 року та відомостями з інтернет-сервісу "Відстеження посилок Укрпошти", згідно яких відправлення №0046 отримано відповідачем 08.05.2018 року.

При цьому, відповідач у відзиві на позов та запереченнях на відповідь позивача на відзив зазначає, що надані позивачем докази не містять достовірних відомостей про те, що на адресу відповідача були направлені документи, які є підставою для проведення розрахунку. В той же час, суд наголошує на тому, що відповідачем жодним чином не спростовано наведених доводів позивача, а саме не надано будь-яких інших документів, які, за твердженням відповідача, були направлені йому позивачем саме поштовими відправленнями №823 та №0046.

Також, суд наголошує, що рахунок перевізника, надіслання якого визначено як умову для оплати вартості перевезення за умовами п. 6.2. договору, є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а тому обставина надання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку в будь-якому разі не звільняє боржника від обов'язку зі сплати вартості наданих послуг.

Так, суд зазначає, що підставою оплати замовником вартості наданих послуг з міжнародного перевезення вантажу, виходячи з правової природи договору перевезення вантажу (ст. 909 Цивільного кодексу України), є, власне, виконання зобов'язання з такого перевезення, тобто доставлення вантажу до пункту призначення та видача його особі-одержувачу, а не факт передання документів, що підтверджують процес здійсненого перевезення.

З огляду на наведені обставини, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджено обставини отримання вантажоодержувачем вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №670889 від 09.02.2018 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для оплати відповідачем як експедитором вартості послуг перевізника в сумі 44 463, 26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання, зі сплати послуг, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 44 463, 26 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією №0084 від 10.05.2018 року, однак остання була залишена без відповіді та задоволення.

Отже, оскільки факт надання послуг позивачем за зазначеною заявкою позивачем доведено, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 44 463, 26 грн боргу обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3 106, 34 грн, інфляційні втрати в сумі 50, 68 грн та 3% річних в сумі 274, 09 грн.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.8. договору за прострочення в оплаті рахунків експедитор оплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що вони є невірними з огляду на таке.

Як було вказано вище, документи, відповідно до п. 6.2 договору, отримані експедитором 02.03.2018 року. Відповідно до умов п. 6.3. договору експедитор здійснює оплату за здійснене перевезення перевізнику не пізніше 14 календарних днів з дня їх отримання, тобто до 16.03.2018 року. Отже прострочення виконання зобов'язання відповідачем виникло з 17.03.2018 року.

Всупереч наведеному, позивачем здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат з 16.03.2018 року.

Суд, здійснивши перерахунок пені та 3% річних, заявлених позивачем до стягнення з відповідача, встановив, що розмір першої складає 3 064, 92 грн, (при заявленій 3 106, 34 грн), других - 270, 43 грн (при заявлених - 274, 09 грн), а тому позов в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних підлягає частковому задоволенню.

Крім того, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 50, 68 грн, суд зазначає таке.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97 року.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи те, що прострочення виконання зобов'язання відповідачем виникло з 17.03.2018 року, розрахунок інфляційних втрат повинен здійснюватись з наступного місяця - з 01.04.2018 року.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, суд встановив, що останні не перевищують обрахованого судом розміру, а відтак підлягають задоволенню в повному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відтак, вказаний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кислюка Андрія Євгеновича (33027, АДРЕСА_1, ІК НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" (02660, м.Київ, вул. Червоногвардійська 5, офіс 4, ) 44 463, 26 грн основного боргу, 270, 43 грн 3% річних, 50, 68 грн інфляційних втрат, 3 064, 92 грн пені та 1 762, 00 грн судового збору.

3.В задоволенні позову в частині стягнення 41, 42 грн пені та 3, 66 грн 3% річних відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено "08" серпня 2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.