ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/766/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/766/18

за позовом Приватного підприємства "Новомиргородпаливо"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 27 494 грн., -

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гордієнко М.В., довіреність від 31.10.2017р. №1618

Суть спору: Приватне підприємство "Новомиргородпаливо" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 27 494 грн. вартості недостачі вантажу.

Позовну заяву обґрунтовано виявленою недостачею вантажу, який прийнятий до перевезення відповідачем.

У відзиві на позовну заяву за вх.№12811/18 від 26.06.2018р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням при цьому на те, що позивачем не підтверджено належними доказами вартість відправленого вантажу.

У письмових поясненнях за вх.№13152/18 від 02.07.2018р. позивач пояснив, що залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ТОВ "Портінвест Лоджістік" здійснено з метою сприяння повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, оскільки ТОВ "Портінвест Лоджістік" надаючи послуги по завантаженню товару брав участь у виконанні договору поставки та може підтвердити суду факт відправки товару у кількості, що зазначено у залізничній накладній.

09.07.2018р. за вх.№13631/18 господарським судом одержано заяву позивача про відкладення розгляду справи, яке задоволено судом у судовому засіданні 09.07.2018р.

У відповіді на відзив за вх.№14256/18 від 16.07.2018р. позивач посилається на те, що залізниця мала змогу в будь-який момент перевірити вагу вантажу, який завантажений відправником. Технічна справність вагону не має жодного значення, оскільки предметом судового розгляду є нестача вантажу та порушення цілісності маркування, що зафіксовано залізницею у комерційних актах на станції Колосівка та Новомиргород Одеської залізниці. Положення ст.111 Статуту залізниць України не підлягають застосуванню у даному випадку з огляду на наявність ознак нестачі вантажу, що підтверджено комерційними актами. Вартість та ціна вантажу підтверджена документом відправника - актом приймання-передачі вугільної продукції від 24.12.2017р., в якому вказано: ціна однієї тони та загальна вартість переданої у власність Покупця вугільної продукції вказана в рахунку-фактурі №2412-2 від 24.12.2017р., який є невід'ємною частиною цього акту.

Заперечень на відповідь на відзив на позов відповідач у встановлені судом строки до суду не надав.

17.07.2018р. за вх.№14416/18 господарським судом одержано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому позивач просить суд розглядати справу №916/766/18 без участі представника позивача.

На підставі ст.240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 30.07.2018р. за участю представника відповідача судом оголошено вступну та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

24.12.2017р. зі станції відправлення Миколаїв-вантажний Одеської залізниці ТОВ "Портінвест Лоджистік" (відправник) відправлений на адресу ПП "Новомиргородпаливо" (одержувач, позивач) до станції призначення Новомиргород Одеської залізниці відправлений вантаж - антрацит сорт АМ (13-25 мм) у вагоні №60809068 у кількості 68300 кг, що підтверджується залізничною накладною №40024739.

Відповідні відмітки у вказаній залізничній накладній свідчать, що вантаж завантажений вантажовідправником у власний вагон засобами вантажовідправника навалом нижче бортів, вантаж маркований вапном.

Також господарським судом встановлено, що на станції Колосівка Одеської залізниці складені акти загальної форми:

- №4/671 від 26.12.2017р., згідно з яким: при прибутті та огляді потягу пішохідного моста виявлено в даному вагоні з правового боку по ходу виїмки вантажу над 1,2,3,5,6,7 люками, порушене маркування. З під ЛЕП не виводили;

- №4/673 від 26.12.2017р., згідно з яким після виводу з під ЛЕП в 20:20 зроблено замір поглиблення 1-2 люк - 3000 мм х 2500 мм х 700 мм, 3 люк - 1500 мм х 1500 мм х 600 мм, 5,6,7 люк - 3500 мм х 2600 мм х 500 мм. Вантаж повторно маркований вапном. Розсипання вантажу в парку станції не виявлено.

У комерційному акті №423504/3 від 29.12.2017р., який складений на станції Новомиргород Одеської залізниці встановлено наступне. На підставі актів загальної форми станції Колосівка від 26.12.2017р. №4/671, 4/673 проводилось комісійне зважування вагона на 150 тн тензометричних вагонних вагах ТОВ "ВКФ "Велта", повірених 12.10.2017р. у присутності ДС Новомиргород ОСОБА_3, працівників станції ОСОБА_4, ОСОБА_5, менеджера ПП "Новомиргородпаливо" ОСОБА_6 По документам значиться вантаж антрацит марки 13-25 мм, навалом, вага визначена відправником на 150 тн вагонних вагах. Фактично при зважуванні встановлена маса брутто 86350 кг, тара з документа 23400 кг, вага нетто 63500 кг, що менше документа на 5350 кг. Навантаження нижче бортів на 300-400 мм. З правої сторони по ходу поїзда на 1-2 люком маються поглиблення розміром 3000 мм х 2500 мм х 700 мм, на 3 люком розміром 1500 мм х 1500 мм х 600 мм, над 5,6,7 люками розміром 3500 мм х 2600 мм х 500 мм порушене маркування. 29.12.2017р. проводилось тарування вагона. По документам тара 23400 кг, фактично встановлена тара 22850 кг. Нестача вантажу становить 4800 кг. Вагон в технічному відношенні справний, люка закриті, течії вантажу не виявлено. Посада вантажним двором по штату не значиться.

У претензії від 18.01.2018р. №1/3 позивач просив відповідача перерахувати вартість нестачі вантажу у сумі 27494 грн. на розрахунковий рахунок позивача. До претензії позивачем додано наступні документи: залізничну накладну №40024739, комерційний акт №423504/3 від 29.12.2017р., договір постачання №1-1-2015/068 від 01.10.2015р., специфікацію №821788 від 20.12.2017р., рахунок №2412-2 від 24.12.2017р., акт приймання-передачі вугільної продукції від 24.12.2017р., платіжне доручення №185 від 21.12.2017р.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 12.02.2018р. №Н31-01/72 повідомив, що вказана не претензія не може бути прийнята до розгляду, оскільки у доданому до претензії рахунку постачальником є ТОВ "ДТЕК Трейдінг", який не є ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем вантажу за накладною №40024739.

На підтвердження вартості вантажу позивачем надано до суду:

- договір постачання №1-1-2015/068 від 01.10.2015р., укладений між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" (Постачальник) та ПП "Новомиргородпаливо" (Покупець, позивач), згідно з яким на умовах, викладених у розділах цього договору, Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, за марочним складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних специфікаціях до цього договору. Відповідно до п.4.1 договору оплата вугілля проводиться Покупцем у національній валюті України шляхом банківського переводу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах повної 100% попередньої оплати вартості вугілля, що підлягає поставці у відповідному періоді, протягом 3 банківських днів з моменту надання Постачальтником рахунку на оплату;

- специфікацію №821788 від 20.12.2017р. до договору №1-1-2018/068 від 01.10.2015р., згідно з якою Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити вугілля наступних марок та наступною ціною: вугілля кам'яне, АМ (13-25) за ціною 4916,67 грн. за 1 тонну без ПДВ. Строк поставки: з 20.12.2017р. по 01.01.2017р. Вантажоодержувач: ПП "Новомиргородпаливо". Вантажовідправник: ТОВ "Портінвест Лоджистік";

- рахунок №2412-2 від 24.12.2017р., згідно з яким постачальником є ТОВ "ДТЕК Трейдінг", платник - ПП "Новомиргородпаливо", вантажовідправник - ТОВ "Портінвест Лоджистік", договір №1-1-2015/068 від 01.10.2015р.;

- акт приймання-передачі вугільної продукції згідно договору №1-1-2015/068 від 01.10.2015р., в якому зазначено, що ТОВ "ДТЕК Трейдінг" у період з 24.12.2017р. по 24.12.2017р. передав у власність ПП "Новомиргородпаливо" на умовах обумовлених у договорі №1-1-2015/068 від 01.1.02015р.,вугілля кам'яне у загальній кількості 63 тн. Вантажовідправник - ТОВ "Портінвест Лоджистік";

- платіжне доручення №185 від 21.12.2017р. на суму 404500 грн., одержувач платежу - ТОВ "ДТЕК Трейдінг", призначення платежу: за вугілля АМ, згідно рахунку №2112-2 від 21.12.2017р., договору №1-1-2015/068 від 01.10.2015р.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 (далі - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

В силу вищевикладених вимог Закону, наявна у матеріалах справи залізнична накладна свідчить про укладення між ТОВ "Портінвест Лоджистік" (вантажовідправник) і відповідачем (перевізник) договору перевезення вантажу на користь позивача (вантажоодержувач).

Також вказана залізнична накладна свідчить, що завантаження вантажу у вагон №60809068 здійснювалась вантожовідправником, а відповідно до вимог ч.3 ст.308 ГПК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч.1 ст.918 ЦК України завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно з п.п.5,6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Відправником вжиті такі заходи щодо схоронності вантажу, як нанесення захисного маркування вапном і вантаж зданий до перевезення залізниці, якою в свою чергу вантаж прийнятий до перевезення шляхом візуального огляду без жодних зауважень щодо його завантаження.

Відповідно до ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Разом з тим, у ст.111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності, зокрема, якщо вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення

Між тим, обставини, які встановлені в актах загальної форми про наявність з правового боку по ходу виїмки вантажу над 1,2,3,5,6,7 люками, поглиблень у вантажу та порушення маркування та у комерційному акті про наявність поглиблень, порушення маркування, справність вагону у технічному відношенні, закриті люки та відсутність течії вантажу - свідчать про наявність підстав для покладення відповідальності за недостачу вантажу на перевізника.

Відповідно до ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу. Витрати і збитки, не передбачені договором перевезення і цим Статутом, не підлягають відшкодуванню.

Згідно зі ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Вартість вантажів, які належать громадянам і вартість яких не було оголошено під час відправлення, визначається за цінами, що діють у тому місці і на той час, де і коли здійснюється відшкодування збитків.

Відповідно до ст.133 Статуту залізниць України до претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред'явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем на підтвердження дійсної вартості вантажу надано до суду рахунок постачальника ТОВ "ДТЕК Трейдінг" №2412-2 від 24.12.2017р., акт приймання-передачі від 24.12.2017р. між позивачем та ТОВ "ДТЕК Трейдінг", в якому зазначено, що вантажовідправником є ТОВ "Портінвест Лоджистік" та платіжне доручення №185 від 21.1.2017р.

Між тим, рахунку або іншого документу вантажовідправника (ТОВ "Портінвест Лоджистік") на підтвердження вартості вантажу до суду не надано.

ТОВ "Портінвест Лоджистік", лише зазначений як вантажовідправник у наданих до суду рахунку, акті приймання-передачі та специфікації до договору поставки №1-1-2015/068 від 01.1.02015р.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі №910/963/17 викладений висновок, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення п.6 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, згідно з яким до претензійної заяви додаються документи, передбачені статтями 130, 133 Статуту залізниць України, а також розрахунок суми претензії, якщо його не наведено в претензійній заяві. Паперова накладна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються тільки в оригіналах. У разі оформлення перевезення вантажу шляхом електронного документообігу до претензійної заяви додається паперова копія накладної, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем станції призначення або суб'єктом перевезення згідно з чинним законодавством. Кількість і вартість відправленого вантажу підтверджуються згідно зі статтею 115 Статуту залізниць України документом відправника із зазначенням у ньому номера залізничної накладної, за якою відправлено вантаж. Якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником до претензії може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Між тим, в матеріалах справи відсутній договір транспортного експедирування, укладений між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу. Не було надано договору експедирування і до претензії 18.01.2018р. №1/3.

Отже, в матеріалах справи наявний лише рахунок фактичного постачальника товару, що за відсутності договору транспортного експедирування, не може вважатись належним доказом вартості втраченого вантажу.

За таких обставин, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.05.2018р. у справі №910/963/17, позивачем у даній справі не доведено належними доказами дійсної вартості втраченого вантажу, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за нестачу вантажу у заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, надане позивачем платіжне доручення №185 від 21.12.2017р. на підтвердження оплати ним вартості вантажу не є належним доказом оплати саме спірного вантажу, оскільки в призначенні платежу зазначено: згідно рахунку №2112-2 від 21.12.2017р., в той час як до суду надано рахунок № 2412-2 від 24.12.2017р.

Щодо зазначення позивачем у позові ТОВ "Портінвест Лоджістік" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, господарський суд виходить з того, що позивачем не надано до суду відповідного клопотання про залучення вказаної особи до участі у справі, та у письмових поясненнях не зазначено, на які права чи обов'язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у даній справі, а посилання на те, що участь ТОВ "Портінвест Лоджістік" у справі в якості третьої особи необхідна для повного і всебічного розгляду справи, в силу вимог ст.50 ГПК України не є підставою для залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПП "Новомиргородпаливо".

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити Приватному підприємству "Новомиргородпаливо" у задоволенні позову.

2.Судові витраті щодо сплати судового збору покласти на Приватне підприємство "Новомиргородпаливо".

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 06 серпня 2018 р.

Суддя Г.Є. Смелянець