ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/16476/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

за участі секретаря судового засідання Кононенко Н.Б.

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева"

представник - Степанишена А.В. (довіреність №231-16 від 22.12.2017)

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор"

арбітражний керуючий Голінний А.М.

розглянув касаційну скаргу Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 21.03.2018

у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г. (головуючий), Жук Г.А., Пашкіна С.А.

та на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.12.2017

у складі судді Якименко М.М.

за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор"

у справі №910/16476/17

про розірвання договору

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 13.04.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Київського апеляційного господарського суду, Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 та на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №910/16476/17 в порядку Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/16476/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018.

3. Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2018 відкрито касаційне провадження у справі №910/16476/17 за касаційною скаргою Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 та на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 та призначено її розгляд в судовому засіданні на 03.07.2018 о 10 год. 15 хв.

4. 02.06.2018 поштовим відправленням відповідач подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу позивача.

5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування норм матеріального права - статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 (далі - Закон про банкрутство) та норм процесуального права - статей 12, 16 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991, статей 73-80, 86 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог та провадження в суді першої інстанції

6. 22.09.2017 поштовим відправленням Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева" (далі - ДП "Завод імені В.О. Малишева", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (далі - ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор", відповідач) про розірвання Договору №1637дп від 10.12.2004 на підставі статті 651 ЦК України у зв'язку з істотним порушенням відповідачем-замовником договірних зобов'язань перед позивачем-виконавцем.

6.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення пунктів 2.2., 2.4., 3.3., 5.2. Договору №1637дп від 10.12.2004 (далі - Договір), умов додаткової угоди №5 до Договору відповідач, як замовник, не передав виконавцю (позивачу) уточнені відомості покупних виробів МПРГ-1М, не перерахував аванс в розмірі, встановленому пунктом 3.3. Договору, не забезпечив поставку комплектуючих без оплати згідно з Відомістю покупних комплектуючих (додаток №3 до Договору) та не здійснив оплату за виготовлення машини МПРГ-1М, а, відтак, допустив істотні порушення спірного договору, що є підставою для його розірвання в судовому порядку.

7. 12.12.2017 рішенням Господарського суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено.

7.1. Судом встановлено укладення 10.12.2004 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) Договору №1637дп від 10.12.2004, за умовами якого позивач зобов'язався виготовити та передати у власність відповідача продукцію в загальнопромисловому виконанні, номенклатурі, цінах, кількості та в строки, визначені календарним планом, який є невід'ємною частиною Договору, а відповідач зобов'язався прийняти продукцію та сплатити її вартість; Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (пункти 1.1., 2.1. Договору).

7.2. Судом встановлено, що згідно з пунктом 1.2. Договору, позивач, як виконавець, взяв на себе зобов'язання з виготовлення машини пошарової розробки ґрунту МПРГ-1М - 1 шт., машини для розкривання трубопроводів МВТ-2М - 1 шт., машини підкопувальної роторної МПР-1М - 1 шт. та проведення їх складання, випробування та прийняття участі у введенні зазначених машин в експлуатацію.

7.3. Суд встановив, що сторони спору погодили виконання позивачем робіт згідно з календарним планом; при цьому, у випадках несвоєчасної поставки відповідачем-замовником комплектуючих, конструкторської документації, несвоєчасного здійснення авансових платежів та кінцевих оплат за роботи, строк виконання незавершених позивачем робіт збільшується на кількість днів затримки (пункт 2.5. Договору).

7.4. Суд встановив, що відповідно до пунктів 2.2., 2.3., 2.4., 5.4. Договору, замовник (відповідач) зобов'язався до 31.12.2004 передати позивачу (виконавцю) конструкторську документацію на МПР-1М: 1 екземпляр в кальках та 1 екземпляр врахованих синекопій; до 31.12.2004 спільно з виконавцем провести ревізію дубль-кальок з метою перевірки обліку всіх повідомлень на шасі базове та навісне обладнання МПРГ-1М; до 31.12.2004 передати виконавцю уточнені відомості покупних виробів МПРГ-1М; забезпечити поставку комплектуючих без оплати згідно з Відомістю покупних комплектуючих, що поставляються замовником, та є невід'ємною частиною Договору (додаток №3).

7.5. Судом встановлено, що сторони спору визначили загальну вартість робіт за Договором, які мали бути виконані позивачем за замовленням відповідача, в розмірі 3 190 520 грн. з ПДВ відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Договору, додатка №1 до Договору та протоколу погодження договірної ціни.

7.6. Судом встановлено, що відповідно до пункту 3.3. Договору замовник (відповідач) зобов'язався перерахувати виконавцю (позивачу) аванс в розмірі 50% від вартості 1-го етапу календарного плану, що складає 1 568 260 грн. (з ПДВ), впродовж 10 днів з моменту підписання Договору; пунктом 6 додаткової угоди №1 до Договору пункт 3.3 Договору викладено в новій редакції: "Замовник зобов'язався перерахувати Виконавцю аванс, що складає 1 268 542, 10 грн. з ПДВ на протязі 10 днів з моменту підписання Договору".

7.7. Суд встановив обставини підписання сторонами спору додатка №2 до додаткової угоди №5 до Договору, за умовами якого замовник зобов'язався: до 27.02.2009 здійснити оплату за виготовлення машини МПРГ-1М на суму 400 000 грн.; до 06.03.2009 здійснити поставку комплектуючих відповідно до Договору; не пізніше 20.06.2009 здійснити кінцеву оплату за виготовлення машини на суму 481 148, 57 грн.

8. Звертаючись до місцевого господарського суду з позовом про розірвання Договору №1637дп від 10.12.2004 в порядку статті 651 ЦК України, позивач доводив невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо передання позивачу, як виконавцю, комплектуючих для виготовлення замовлених відповідачем машин, щодо внесення авансового платежу у погодженому в Договорі розмірі, а також із здійснення оплати на користь позивача за виготовлення машини МПРГ-1М.

9. Розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт перерахування відповідачем на виконання умов Договору №1637дп від 10.12.2004 на користь позивача в період з 15.11.2004 по 29.08.2009 грошових коштів на загальну суму 2 938 739, 39 грн. (з яких: 2 443 137, 31 грн. - загальна сума перерахованих коштів, 495 602, 08 грн. - загальна сума перерахованих коштів за комплектуючі та матеріали). Зазначені обставини місцевий суд оцінив як такі, що спростовують доводи позивача про невиконання відповідачем зобов'язань за оспорюваним договором та наявність підстав для його розірвання в судовому порядку відповідно до статті 651 ЦК України.

10. Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2017 відповідачем подано відзив на позов, в якому викладено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами позивача про розірвання спірного договору; відповідач зазначив, що позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за спірним договором, строк виконання яких встановлювався до 20.06.2009 (дата оплати за виготовлену позивачем машину згідно з додатком №2 до додаткової угоди №5 до Договору); отже, про порушення своїх прав в частині невиконання відповідачем зобов'язань за договором позивач міг дізнатися з 21.06.2009; враховуючи те, що позивач доводив факт невиконання відповідачем обов'язку з поставки відповідачем комплектуючих, яка мала бути здійснена до 06.03.2009, то строк позовної давності за вимогами позивача до відповідача розпочався з 07.03.2009 та сплив 07.03.2012.

11. Зважаючи на обставини звернення позивача з позовними вимогами до відповідача про розірвання Договору №1637дп від 10.12.2004 лише 25.09.2017, тобто з пропуском загального строку позовної давності у три роки, за відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 268 ЦК України, що визначають коло позовних вимог, на які позовна давність не поширюється, місцевий суд дійшов висновку про відмову в позові про розірвання договору за спливом строку позовної давності відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України.

Провадження в суді апеляційної інстанції та обґрунтування прийнятої ним постанови

12. 05.01.2018 поштовим відправленням позивач подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №910/16476/17, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову, обґрунтовував його прийняттям за умов неправильного застосування до спірних правовідносин законодавства про позовну давність та виконання господарських договорів, а також неповноти дослідження фактичних обставин справи.

12.1. Судом апеляційної інстанції встановлено, що за доводами апеляційної скарги позивача місцевим судом неправильно застосовано до позовних вимог наслідки спливу позовної давності для їх пред'явлення до відповідача, оскільки спірні правовідносини виникли з договору, який діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем-замовником зобов'язань за спірним договором з поставки позивачу-виконавцю комплектуючих до машин та внесення попередньої оплати за обладнання, виготовлення якого доручено позивачу, позовну давність за вимогами позивача не було пропущено, правовідносини сторін договору є триваючими.

12.2. Також, позивач доводив помилкове встановлення місцевим судом факту перерахування відповідачем грошових коштів на користь позивача на виконання умов оспорюваного договору та неналежну оцінку судом першої інстанції доказів у справі на предмет істотності порушень умов Договору №1637дп від 10.12.2004 відповідачем.

13. 21.03.2018 постановою Київського апеляційного господарського суду у складі апеляційну скаргу ДП "Завод імені В.О. Малишева" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №910/16476/17 залишено без змін.

13.1. Апеляційним судом відповідно до статті 269 ГПК України, що визначає межі перегляду справи в апеляційному порядку, надано оцінку виписці по особовому рахунку відповідача з урахуванням призначень платежів та існування інших договірних відносин між сторонами та встановлено, що на виконання умов Договору №1637дп від 10.12.2004 відповідач 24.02.2005 та 25.02.2005 перерахував позивачу аванс на виготовлення машин МПР-1М та МВТ-2М на суму 262 300 грн. (т. 1 а.с. 195); 25 та 27 травня 2005 року відповідач перерахував позивачу аванс на виготовлення машин МПРГ-1М та МВТ-2М на суму 416 053, 36 грн., 21.12.2006 - на виготовлення машини МВТ-2М на суму 240 000 грн., 17.03.2009 - на виготовлення машини МПРГ-1М на суму 200 000 грн. (т. 1 а.с. 196, 199, 200); 29.08.2007 відповідач перерахував позивачу плату за виготовлення машини МВТ-2М за Договором №1637дп від 10.12.2004 на суму 220 144, 45 грн. (т. 1 а.с. 202).

Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується факт перерахування відповідачем на користь позивача коштів (авансу та плати за машини) на виконання умов Договору №1637дп від 10.12.2004 на загальну суму 1 338 497, 81 грн., що спростовує доводи позивача про невиконання відповідачем умов спірного договору в частині внесення авансових платежів та плати за виготовлені позивачем машини.

13.2. Апеляційним судом встановлено, що відповідачем 16.03.2018 подано до суду апеляційної інстанції додаткові докази, які не були предметом розгляду місцевого суду, а саме акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей станом на 01.12.2012, інвентаризаційного опису незавершеного виробництва №8065 станом на 01.11.2012, наказу від 27.05.2013 №498/1, акт фактичного огляду незавершеного виробництва, готової продукції та наявних матеріальних цінностей, зокрема, за договором №1637 від 10.12.2004. В обґрунтування неможливості подання зазначених доказів місцевому суду відповідач зазначив, що отримав такі документи лише 10.03.2018, тоді як їх складено позивачем у 2012-2013 роках та з невідомих причин не надано місцевому суду.

Дослідивши подані 16.03.2018 відповідачем документи, суд апеляційної інстанції надав їм оцінку як таким, що частково спростовують доводи позивача про непоставку відповідачем комплектуючих для виробництва машин позивачу та підтверджують факт виготовлення позивачем машин МПРГ1М та МВТ-2М, які є предметом договору, про розірвання якого позивачем заявлено позовну вимогу. Зазначені обставини підтверджують часткове виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором.

13.3. Апеляційним судом встановлено, що пунктом 2.1. Договору №1637дп від 10.12.2004 сторони спору визначили строк його дії з моменту підписання сторонами та до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань; при цьому, пунктом 2.5. Договору сторони погодили обов'язок виконавця щодо виконання роботи згідно з календарним планом та можливість збільшення строку виконання у разі наявності незавершених робіт на кількість днів затримки.

За висновком суду апеляційної інстанції, сторонами не встановлено строку дії спірного договору, а тому висновки місцевого суду про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами позивача про розірвання договору та її обчислення з наступного дня, що настав за днем непоставки відповідачем комплектуючих, - 07.03.2009, є помилковим. Апеляційний суд зазначив, що застосування судом першої інстанції інституту позовної давності до спірних правовідносин не є можливим з огляду на встановлені судом обставини недоведеності позивачем своїх вимог до відповідача належними та допустимими доказами.

14. Суд апеляційної інстанції в цілому погодився з висновками місцевого суду про відмову в позові про розірвання спірного договору в порядку статті 651 ЦК України та не вбачав підстав для зміни чи скасування прийнятого ним рішення від 12.12.2017 в його резолютивній частині.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (позивача)

15. Скаржник доводив, що судами надано неналежну оцінку обставинам справи на предмет виконання відповідачем обов'язку з поставки позивачу комплектуючих без оплати відповідно до Відомості покупних комплектуючих та щодо здійснення оплати за виготовлену позивачем машину МПРГ-1М на суму 1 604 736 грн. при з'ясуванні наявності підстав для розірвання спірного договору у зв'язку з істотним порушенням його виконання відповідачем як замовником.

16. Скаржник зазначив про те, що висновки суду апеляційної інстанції про здійснення відповідачем попередньої оплати на користь позивача за спірним договором ґрунтуються на припущеннях, оскільки надані відповідачем платіжні документи на підтвердження факту перерахування грошових коштів на користь позивача не містять у призначенні платежу даних про те, що такі кошти сплачуються за спірним договором.

17. Скаржник аргументував наявність підстав для розірвання спірного договору в порядку статті 651 ЦК України з посиланням на тривале (понад 9 років) невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за спірним договором (з передачі комплектуючих та оплати вартості виготовленої машини), недосягнення сторонами результату, на який було спрямовано укладення договору, неодноразове продовження строків виконання робіт впродовж майже 14 років з дати укладення договору та порушення щодо відповідача у 2012 році провадження у справі про банкрутство та введення щодо нього у 2013 році ліквідаційної процедури. Зазначене в цілому свідчить про наявність об'єктивних обставин, що унеможливлюють подальше виконання сторонами оспорюваного договору та є підставою для його розірвання судом.

18. Скаржник зазначив, що за аналогічного предмета, підстав позову та суб'єктного складу сторін спору у справі №922/1281/17 судами першої та апеляційної інстанцій прийнято рішення про розірвання укладеного між ДП "Завод імені В.О. Малишева" та ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" договору щодо виготовлення та поставки машин на підставі статті 651 ЦК України, які залишено без змін Постановою Верховного Суду від 10.04.2018. Так, у справі 922/1281/17 Верховний Суд погодився з висновками судів про те, що невиконання відповідачем зобов'язань щодо поставки позивачу комплектуючих без оплати згідно з відомістю покупних комплектуючих щодо перерахування авансу за машину та в подальшому здійснення кінцевої 100% оплати за виготовлення такої машини, які не були виконані впродовж 14 років, є безумовним підтвердженням істотного порушення відповідачем (замовником) умов договору і підставою для розірвання оспорюваного договору в поряду статті 651 ЦК України.

19. Скаржник доводив порушення судами норм процесуального права щодо підвідомчості справ господарським судам, що полягало у розгляді даного спору про розірвання договору, сторона (замовник) якого перебуває в процедурі банкрутства у справі №5011-28/10974-2012, в межах окремого позовного провадження у справі №910/16476/17, що не узгоджується з приписами статей 12, 16 ГПК України в редакції, чинній на момент пред'явлення до відповідача-боржника позову у вересні 2017 року.

Доводи інших учасників справи

20. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог належними та достатніми доказами та відсутність підстав для розірвання оспорюваного договору в порядку статті 651 ЦК України.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

21. Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991

Частина 1 статті 2 - господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Частина 2 статті 4-1 - господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пункт 7 частини 1 статті 12 - господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частина 9 статті 16 - справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Частина 2 статті 15 - справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

22. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011

Частина 4 статті 10 - суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

23. З огляду на повноваження суду касаційної інстанції при перегляді судових рішень в касаційному порядку відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про порушення судами попередніх інстанцій положень статей 12, 16 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991 та частини 4 статті 10 Закону про банкрутство при прийнятті оскаржуваних в касаційному порядку постанови та рішення.

А.2. Юридична оцінка доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції

24. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а у рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловив думку про те, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів…".

25. Статтею 4-1 ГПК України в редакції до 15.12.2017 передбачено дві форми судового процесу - позовне провадження, яке передбачає розгляд справ судом на засадах змагальності, та провадження у справі про банкрутство, що здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Положеннями частини 4 статті 10 Закону про банкрутство до компетенції суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесено вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника.

Статтею 12 ГПК України в редакції до 15.12.2017 розгляд спорів з майновими вимогами до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, віднесено до підвідомчості господарських судів, при цьому, перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено. Частиною 9 статті 16 ГПК України (в зазначеній редакції) справи у майнових спорах до боржника віднесено до виключної компетенції господарського суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже, розгляд спорів з майновими вимогами до суб'єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства, та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки результат розгляду вимог майнового характеру до відповідача-боржника може мати наслідком зменшення його активів, збільшення кредиторської заборгованості та зачіпати права та інтереси кредиторів боржника, вимоги яких визнано судом та включено до реєстру.

26. Судами встановлено, що спір у справі №910/16476/17 виник між ДП "Завод імені В.О. Малишева", як позивачем, та ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор", як відповідачем, щодо розірвання Договору №1637дп від 10.12.2004, укладеного між сторонами спору на виготовлення позивачем та передання у власність відповідача, як замовника, продукції (устаткування), обумовленої спірним договором.

27. Матеріалами справи підтверджується, що відносно відповідача - ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" Господарським судом міста Києва здійснюється провадження у справі про банкрутство №5011-28/10974-2012, що визначає спеціальний порядок розгляду спорів, стороною яких є відповідач-боржник, та зумовлює їх концентрацію в межах справи про банкрутство, так як результат розгляду таких спорів може впливати на права та обов'язки боржника та його кредиторів.

28. Звертаючись у вересні 2017 року до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про розірвання Договору №1637дп від 10.12.2004 позивач у позовній заяві зазначив про те, що відповідач перебуває в процедурі банкрутства, у зв'язку з чим вперше заявлений позивачем позов до відповідача за місцезнаходженням позивача ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.08.2017 у справі №922/2617/17 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи про банкрутство №5011-28/10974-2012 ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (т. 1, а.с. 17-18).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 у справі №922/2617/17 заяву ДП "Завод імені В.О. Малишева" до ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про розірвання спірного договору повернено заявнику без розгляду у зв'язку з ненаданням належних доказів сплати судового збору за її подання до суду (т.1, а.с. 19).

Зазначене стало підставою для пред'явлення ДП "Завод імені В.О. Малишева" до ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" вимог про розірвання договору повторно у вересні 2017 року шляхом подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва із сплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі ставки, що підлягає до сплати за розгляд спорів з майновими вимогами до боржника (3 200 грн.).

Отже, позивачем у позовній заяві за №4859/16 від 22.08.2017 спір про розірвання договору, сторона якого (відповідач-замовник), перебуває в процедурі банкрутства, визначено як такий, що є спором з майновими вимогами до боржника, що стосується формування активу боржника за рахунок обладнання, яке мало бути виготовлене позивачем та передане у власність відповідача за спірним договором №1637дп від 10.12.2004, та могло бути використане для погашення кредиторських вимог у справі про банкрутство відповідача для зменшення його пасиву.

29. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду позовної заяви за №4859/16 від 22.08.2017 було сформовано справу за №910/16476/17, тобто визначено її розгляд в окремому позовному провадженні поза межами справи №5011-28/10974-2012 про банкрутство ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор", яке є стороною договору, щодо розірвання якого виник спір.

30. З матеріалів справи вбачається порушення місцевим господарським судом провадження у справі №910/16476/17 ухвалою від 02.10.2017 та її розгляд судом по суті з прийняттям рішення від 12.12.2017 про відмову в позові (т. 1, а.с. 7-8, 214-216). Місцевий суд прийняв до уваги висновки Господарського суду Харківської області згідно ухвали від 07.08.2017 у справі №922/2617/17 про передачу такого спору на розгляд за підвідомчістю до господарського суду міста Києва. Колегія суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується з висновками місцевого суду про прийняття даного спору до провадження господарським судом міста Києва у звичайному позовному провадженні з огляду на таке.

30.1. Суди першої та апеляційної інстанцій не прийняли до уваги, що звертаючись з позовом до відповідача позивач обрав спосіб захисту своїх майнових прав та інтересів саме шляхом звернення у справу про банкрутство відповідача №5011-28/10974-2012, про що він зазначив у позовній заяві за №4859/16 від 22.08.2017, поданій до Господарського суду міста Києва 25 вересня 2017 року аргументуючи тим, що спір про розірвання договору є за своєю правовою природою вимогою до боржника, яка стосується формування активу відповідача-боржника за рахунок отримання від третіх осіб його майна та можливостей погашення за рахунок таких активів вимог кредиторів у справі про банкрутство №5011-28/10974-2012. Зазначене є порушенням принципу диспозитивності в господарському процесі відповідно до статті 14 ГПК України ( в редакції з 15.12.2017) та частини 2 статті 4-3 ГПКт України ( в редакції до 15.12.2017) (том 1, а.с. 78).

30.2. Суди не надали оцінки тим обставинам, що 13.11.2013 постановою суду у справі №5011-28/10974-2012 боржника визнано банкрутом, що означає припинення його господарської діяльності, в тому числі й з виконання умов поставки деталей по спірному договору. Також суди не надали оцінки можливостям завершення оплати за договором, сторони, яка визнана банкрутом, що означає неповне встановлення обставин істотності порушення умов договору внаслідок чого інша сторона (позивач) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене підтверджує доводи скаржника про допущені судами в цілому процесуальні порушення в оцінці доказів у справі, які привели до вибіркової оцінки доказів в порушення вимог статей 73-80, 86 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 та статей 34, 43 ГПК України ( в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991).

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

31. З огляду на таке, Суд вважає обґрунтованими доводи скаржника згідно пунктів 17, -19 мотивувальної частини даної постанови про неврахування судами обставин тривалого (понад 9 років) невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за спірним договором (з передачі комплектуючих та оплати вартості виготовленої машини), недосягнення упродовж розумного строку сторонами результату, на який було спрямовано укладення договору, порушення щодо відповідача у 2012 році провадження у справі про банкрутство та припинення його господарської діяльності введенням щодо нього ліквідаційної процедури у 2013 році, як обставин що доводять істотне порушення стороною умов договору та унеможливлюють його виконання в майбутньому.

32. Доводи скаржника згідно пунктів 15-16 мотивувальної частини постанови Суд вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до необхідності переоцінки певних обставин справи, яким судами була надана оцінка, що виходить за межі компетенції касаційного суду згідно статті 300 ГПК України.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

33. Пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України суду касаційної інстанції надано право за результатами розгляду касаційної скарги скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

З огляду на таке, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги позивача, скасування постанови апеляційного суду від 21.03.2018 та рішення суду першої інстанції від 12.12.2017 у справі №910/16476/17 та передання справи №910/16476/17 для розгляду в межах провадження у справі про банкрутство ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" №5011-28/10974-2012.

34. При подальшому розгляді справи в межах провадження у справі про банкрутство судам належить врахувати викладене, в повному обсязі дослідити обставини справи на предмет обґрунтованості розірвання спірного Договору №1637дп від 10.12.2004 з врахуванням обставин припинення господарської діяльності ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" у справі про банкрутство №5011-28/10974-2012.

В. Судові витрати

35. У зв'язку із частковим задоволенням касаційної скарги позивача та скасуванням прийнятих у справі №910/16476/17 судових рішень та переданням справи для розгляду по суті в межах справи №5011-28/10974-2012 про банкрутство ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор", питання про розподіл судових витрат касаційним судом не вирішується, оскільки розгляду справи по суті позовних вимог не відбулося.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №910/16476/17 скасувати.

Справу №910/16476/17 з позовними вимогами Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про розірвання договору 10.12.2004 передати для розгляду в межах провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" №5011-28/10974-2012.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк