ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. Справа № 911/866/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Екпресс-Транс»

до фізичної особи-підприємця Берегового Ярослава Васильовича

про стягнення 4 333,59 грн.

за участю представників:

позивача: Аскарова М.С. - предст. за дов. № 02/18 від 02.02.2018;

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Екпресс-Транс» (далі - позивач, ТОВ «Екпресс-Транс») з позовом до фізичної особи-підприємця Берегового Ярослава Васильовича (далі - відповідач, ФОП Береговий Я.В.) про стягнення 4 333,59 грн. заборгованості з оплати послуг перевезення відповідно до Договору № 25012018/Б-1 від 25.01.2018 на транспортно-експедиційне обслуговування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 4 320,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість 9,94 грн. 3% річних та 3,65 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.05.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 11.06.2018.

07.06.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за замістом якого останній заперечує проти позову в повному обсязі, оскільки заборгованість ФОП Берегового Я.В. перед ТОВ «Експресс-Транс» відсутня, про що свідчать додані до відзиву копії платіжних доручень № 100 від 14.02.2018 на суму 43 202,00 грн. та № 203 від 23.05.2018 на суму 4 320,00 грн. Крім того, відповідач твердить, що позивачем було притримано вантаж та підроблено міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 31.03.2018, а саме - дату отримання вантажу, щоб уникнути штрафів за запізнення доставки вантажу.

Ухвалою суду від 11.06.2018 розгляд справи по суті відкладено на 23.07.2018.

23.07.2018 через канцелярію суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з оплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 4 320,00 грн., на підтвердження чого до заяви додано копію платіжного доручення № 203 від 23.05.2018. Таким чином позивач просить суд прийняти дану заяву до розгляду та стягнути з відповідача на користь позивача 9,94 грн. 3 % річних та 3,65 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, перше судове засідання у даній справі було призначено на 11.06.2018.

Враховуючи ту обставину, що позивачем пропущено строки щодо подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, визначені пунктом 2 частини 2 статті 46 ГПК України, суд залишає без розгляду вказану заяву позивача та розглядає позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 23.07.2018 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно ч.ч. 1, 3 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 8 статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

В судовому засіданні 23.07.2018 заслухано пояснення присутньої в судовому засіданні представника позивача, яка наполягала на стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 23.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

25.01.2018 між фізичною особою-підприємцем Береговим Ярославом Васильовичем (експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» (перевізник) укладено Договір № 25012018/Б-1 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - Договір), відповідно до умов якого перевізник зобов'язався надати послуги з перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів експедитора автомобільним транспортом, відповідно до умов, узгоджених сторонами в заявках на перевезення, а експедитор зобов'язався прийняти та оплатити послуги, надані перевізником.

Згідно з п. 1.1. Договору, даний договір регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в замовленнях/доповненням до даного договору, і які є невід'ємною частиною Договору.

Організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного Договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення, що надсилається експедитором перевізнику відразу по узгодженню в порядку, встановленому в пункті 5 даного договору (п. 2.2. Договору).

Замовлення є невід'ємною частиною Договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками з ідентифікаційним кодом з обох сторін. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами, підтверджується відповідним актом виконаних робіт (п. 2.3 Договору).

Пунктами 6.1. - 6.4. Договору сторони погодили, що вартість фрахту та інших послуг підтверджується у окремих замовленнях експедитора, які є невід'ємною частиною договору. Розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів, одержаних від замовника (за винятком комісійної винагороди експедитора) до 25-ти банківських днів з дати отримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні. Для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: два акти виконаних робіт (вказати в ньому номери CMR), скріплені печаткою та підписом перевізника; оригінал CMR; рахунок за надані послуги; замовлення на перевезення, завірене печаткою та підписом перевізника; договір на транспортно-експедиційне обслуговування, завірений печаткою та підписом перевізника. Оплата вартості кожного міжнародного та внутрішнього автомобільного перевезення проводиться експедитором в національній грошовій одиниці України, у безготівковій формі в банк і на розрахунковий рахунок, який вказаний в рахунку.

Відповідно до умов вищевказаного Договору між експедитором та перевізником було укладено заявку № 44/45-Б від 25.01.2018 на перевезення вантажу експедитора.

Судом встановлено, що позивачем був наданий автотранспортний засіб марки МАН д/н НОМЕР_1 для перевезення вантажу (станок 4000х1800 з т, запчастини на паллетах, загально 6м по борту) за маршрутом з міста Munich (Німеччина) до міста Рубіжне Луганської області (Україна).

Згідно положень заявки № 44/45-Б від 25.01.2018, вартість перевезення вантажу визначена в розмірі 1390 євро по курсу НБУ на день розвантаження вантажу, що склало станом на 09.02.2018 47 522,00 грн. Сторони погодили, що оплата послуг перевізника здійснюється експедитором на протязі 5-ти банківських днів з дати отримання оригіналів документів.

На виконання умов Договору та заявки № 44/45-Б від 25.01.2018 позивач здійснив перевезення вантажу до міста Рубіжне Луганської області (Україна), що підтверджується відміткою про отримання вантажу 16.02.2018, здійсненою в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) від 31.01.2018, копія зазначеної CMR наявна в матеріалах справи.

На оплату наданих послуг позивачем виставлено рахунок № 168 від 09.02.2018 на загальну суму47 522,00 грн.

Як зазначив позивач та встановлено судом, 14.02.2018 відповідачем частково оплачено надані позивачем послуги в сумі 43 202,00 грн., що підтверджується наявною у справі копією платіжного доручення від 14.02.2018. Залишок боргу склав 4 320,00 грн.

28.02.2018 позивач направив на адресу відповідача лист за вих. № 0052 від 27.02.2018 з вимогою сплатити залишок боргу за надані послуги, в додатках до якого направлено також акти надання послуг № 168 від 16.02.2018 в 2-х екз., рахунок на оплату № 168 від 09.02.2018 в 1-му екз., заявка № 44/45-Б від 25.01.2018 в 1-му екз., міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 31.01.2018 в 2-х екз. та Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 25012018/Б-1 від 25.01.2018 в 1-му екз. Відправлення зазначеного листа з оригіналами документів на оплату підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 28.02.2018 із штрихкодовим ідентифікатором 820.

Як вбачається з витягу із сайту «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 820 вказаний вище лист за вих. № 0052 від 27.02.2018 вручено відповідачу 09.03.2018.

Враховуючи умови заявки, строк оплати послуг перевізника сплинув 16.03.2018.

Однак, як стверджує позивач, відповіді на лист чи грошових коштів за надані послуги останній не отримав, у зв'язку з чим був змушений звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Зважаючи на те, що вчасно та в повному обсязі заборгованість по оплаті наданих послуг з перевезення вантажу відповідачем сплачена не була, вказана заборгованість підтверджена матеріалами справи, звернення позивача до суду про стягнення за 4 320,00 грн. боргу є правомірною та обґрунтованою.

Разом з тим, на момент розгляду справи, після порушення провадження у справі, заборгованість в сумі 4 320,00 грн. відповідачем була погашена, на підтвердження чого до матеріалів справи сторонами подано копії платіжного доручення № 203 від 23.05.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення основного боргу в сумі 4 320,00 грн.

Пунктом 2 частини 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження в частині стягнення 4 320,00 грн. заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 9,94 грн. 3 % річних та 3,65 грн. інфляційних втрат за період з 17.03.2018 по 13.04.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» встановив, що заявлена позивачем до стягнення сума 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 3322,31 грн. 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

З приводу стягнення з відповідача 3,65 грн. інфляційних втрат згідно з поданим розрахунком суд зауважує, що позивачем здійснено інфляційні нарахування на суму заборгованості за період, що становить менше одного місяця, тоді як відповідно роз'яснень, викладених в п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом враховується, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано індекс інфляції за період з 17.03.2018 по 13.04.2018, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Судом критично оцінюються твердження відповідача щодо підроблення позивачем спірної міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 31.03.2018. Зміст листа ТОВ «Експресс-Транс» за вих. № 0049 від 21.02.2018 не свідчить про таке підроблення. З наданого витягу з електронної переписки неможливо ідентифікувати чи відбувалась така переписка саме між представниками сторін та з приводу спірного вантажу.

Крім того сплата відповідачем заборгованості на підставі виставленого позивачем рахунку № 168 від 09.02.2018 свідчить про те, що відповідач фактично визнав наявність заборгованості за надані послуги.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статті 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що в частині стягнення 4 320,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю, позовні вимоги в частині стягнення 9,94 грн. 3% річних підлягають задоволенню, в частині стягнення 3,65 грн. втрат від інфляції суд відмовляє.

При розподілі судового збору судом прийнято до уваги той факт, що відповідач сплатив суму основного боргу після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі, а відтак, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-80, 123, 129, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення 4 320,00 грн. основного боргу закрити.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Берегового Ярослава Васильовича (09117, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Екпресс-Транс» (02660, м. Київ, вул. Червоногвардійська, буд. 5, офіс 4, ) 9 (дев'ять) грн. 94 коп. 3% річних та 1 760 (одну тисячу сімсот шістдесят) грн. 52 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 09.08.2018.

Суддя О.В. Щоткін