ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2018 р. Справа № 922/1340/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Міненко В.М., за довіреністю від 28.12.2017 року №101/17; свідоцтво №491 від 05.03.1996 року;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 1329Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18, постановлену в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Ольшанченко В.І.), повний текст якої складено 14.06.2018р.

за позовом ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача КП Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія

про стягнення 1003752,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18 повернуто позовну заяву Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та заяву №31/13-2188 від 07.06.2018 і додані до них документи, всього на 44 аркушах.

ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України" з ухвалою суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18 та передати справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Засвідчена у порядку встановленому законодавством копія довіреності юридичної особи є документом, який підтверджує повноваження представника, зокрема, на підписання позовної заяви.

Позивачем додано до суду належним чином завірену копію довіреності від 27.12.2017 року №68/17 на представника ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_1., яка надає право підпису, зокрема, позовних заяв.

Вказана довіреність була завірена з урахуванням приписів статті 91 ГПК України, п. 5.26, 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Національний стандарт України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Позивачем у повній мірі були виконані вимоги процесуального права щодо надання документу, який підтверджує повноваження представника на підписання позовної заяви.

У позовній заяві позивачем наведений обґрунтований розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, які останній заявив до стягнення з відповідача, а тому висновки місцевого господарського суду про відсутність у позовній заяві обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, таким, що зроблений з підстав недостовірно встановлених судом фактичних обставин справи.

Позивач, звертаючись до господарського суду першої інстанції з відповідною позовною заявою додав до неї всі наявні у нього докази, які підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Довідка ВДВС про стан виконання рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2007 року у справі №33/139/07 у позивача відсутня, а тому її неподання не може вважатися невиконанням положень статті 164 ГПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018р. суддею доповідачем по справі №922/1340/18 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18; відповідачу встановлено строк до 24.07.2018 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 31.07.2018 року.

У судовому засіданні 31.07.2018 року представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18 та передати справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №975, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги закінчення строку, встановленого ч.2 статті 273 ГПК України для розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Харківської облатсі з позовною заявою до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", в якій просила стягнути з відповідача на свою користь суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з травня 2015р. по квітень 2018р. у розмірі 816755,40 грн., та 3% річних у сумі 186997,00 грн. за період з 19.05.2015р. по 18.05.2018р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2018р. було залишено без руху позовну заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та надано Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме надати через канцелярію Господарського суду Харківської області: оригінал довіреності, що підтверджує повноваження представника позивача, який підписав позовну заяву; обґрунтований розрахунок суми позову; довідку ВДВС про стан виконання рішення Господарського суду Харківської області від 13.07.2007р. по справі №33/139/07.

13.06.2018р. позивач надав до господарського суду Харківської області заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій вказує, що ним було додано до позовної заяви належним чином завірену копію довіреності на представника позивача, який підписав позовну заяву, та для огляду в суді представник позивача надасть оригінал довіреності на представника позивача, який підписав позовну заяву.

14.06.2018 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Отже, одним з основних принципів судочинства, закріплених конституційно, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватися норм процесуального права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, ч.1 ст. 8 зазначеного вище Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

У статті 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 162 ГПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 5 статті 264 ГПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Отже, у представника за довіреністю від імені юридичної особи, підписаною особою, уповноваженою на це законом або установчими документами виникає право на представництво інтересів юридичної особи, від імені якої видано довіреність.

Так, як було зазначено вище, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 3% річних, яка підписана представником ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України" за довіреністю ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що до матеріалів вказаної позовної заяви додано, зокрема, належним чином засвідчену копію довіреності від 27.12.2017 р. №68/17, виданої ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України" на представництво інтересів ОСОБА_1.

Відповідно до зазначеної довіреності, для виконання наданих повноважень представнику надається право вчиняти всі процесуальні дії, в тому числі з правом передавати справи на розгляд третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, з правом відмовитися від позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, визнати позов, змінити предмет або підстави позову, оскаржувати судові рішення, підписувати процесуальні та всі інші документи, в тому числі претензії, відповіді на них, заяви, клопотання, позовні заяви тощо.

Вказана довіреність видана строком дії з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року включно, без права передоручення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, підставою для її винесення було, зокрема, те, що позивачем не надано оригіналу довіреності, що підтверджує повноваження представника позивача ОСОБА_1., який підписав позовну заяву.

Положення статті 60 ГПК України визначають правовий статус документів та перелік документів, що підтверджують повноваження представників, до якого відноситься, зокрема, довіреність юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. N 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

Отже, належне засвідчення позивачем власної копії довіреності має місце у випадку, якщо він має статус юридичної особи, оскільки порядок засвідчення копій такими особами передбачений ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. N 55.

Таким чином, з наведених вище норм матеріального права випливає, що засвідчена у порядку, встановленому чинним законодавством України копія довіреності юридичної особи є документом, який підтверджує повноваження представника, зокрема, на підписання позовної заяви, та з урахуванням положень ч. 6 ст. 91 ГПК України лише у випадку, якщо оригінал письмового доказу (довіреності) не поданий і відповідач або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії довіреності оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Втім, в оскаржуваній ухвалі господарським судом першої інстанції не зазначено, що надана позивачем належним чином засвідчена копія довіреності викликає у суду сумніви щодо її змісту, а за таких обставин, копія довіреності від 27.12.2017 року №68/17 є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76-77 ГПК України.

Таким чином, позовна заява підписана уповноваженим представником ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України", а доказів, що свідчили б про відсутність повноважень особи на підписання вказаної позовної заяви матеріали справи не містять.

Разом з тим, місцевий господарський суд повертаючи позовну заяву ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України" вказав на те, що позивачем разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви надано незасвідчену копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2016р. ВП №50692042 та незасвідчену копію інформації про виконавче провадження 50692042 станом на 05.06.2018р., та не надано довідки ВДВС про стан виконання рішення Господарського суду Харківської області від 13.07.2007р. по справі №33/139/07.

Колегія суддів з вказаними висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає про таке.

Згідно ч.2 ст. 164 ГПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На виконання вказаної норми, позивачем до позовної заяви було надано всі наявні у нього докази, які підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Щодо довідки ВДВС про стан виконання рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2007 року у справі №33/139/07, апелянт вказує на те, що вона у нього відсутня.

Колегія суддів зазначає, що неподання вказаної довідки ВДВС про стан виконання рішення суду не може вважатися невиконанням положень приписів статті 164 ГПК України.

Разом з тим, ч. 2 та 4 ст. 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Однак, в ухвалі господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року місцевим господарським судом не зазначено про недоліки позовної заяви, пов'язані з неподанням постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2016 року ВП №50692042 та інформації про виконавче провадження станом на 05.06.2018 року.

Аналізуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що при винесені оскаржуваної ухвали господарський суд першої інстанції не в повній мірі прийняв до уваги викладені вище норми та дійшов передчасних висновків щодо процесуальної неможливості розглянути спір по суті за встановлених обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід'ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Європейський суд з прав людини у справі "Воловік проти України" (заява №15123/03), визначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Тому, судові акти щодо відмови у розгляді тощо, які є формалізованими, не відповідають самій меті розгляду на предмет прийнятності, та фактично позбавляють доступу до суду.

Отже, висновок місцевого господарського суду про повернення позовної заяви не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, аргументи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18 слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до господарського суду Харківської області.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, п. 6 ч.1 ст. 275, п. 4 ч.1 статті 280, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ДК "Газ України" "НАК Нафтогаз України", м. Київ задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/1340/18 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.08.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.