ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1265/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7)
до Приватного підприємства фірми "Турбулент" (61052, м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 12)
про стягнення 11630,04 грн.
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №08-21/36/2-18 від 04.01.2018

від відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства фірми "Турбулент", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 11630,04 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Приватне підприємство фірма "Турбулент" є власником нерухомого майна літ. "А1-1" загальною площею 121,9 кв.м. по Білгородському шосе, 0 у м. Харкові на підставі: інформаційної довідки від 29.03.2014 № 111/03/2017, виданого ТОВ "Актуаль"; технічного паспорту від 29.03.2017; рішення Київської районної ради від 03.12.1996 № 314; акту прийому в експлуатацію від 02.10.1996. 22.02.2005 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі № 6639/05, за яким у строкове платне користування надана земельна ділянка по Білгородському шосе (кінцева зупинка автобусів №№17, 20) строком до 02.04.2008. Рішенням Харківської міської ради віл 22.12.2010 № 37/10 ПП фірмі "Турбулент" поновлено право оренди земельної ділянки площею 0,0175 до 01.12.2015. На сьогоднішній день додаткова угода до договору оренди землі № 6639/05 між сторонами не укладена, право оренди відповідачу не поновлено, тобто, згідно ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі №6639/05 припинився у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Таким чином, земельна ділянка за цією адресою використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування зазначеної будівлі за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на землю, без внесення плати за цю землю. В якості правових підстав посилається, зокрема, на норми статей 1212-1214 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.06.2018 о 10:30.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.06.2018 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 10.07.2018 о 10:15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1265/18 до судового розгляду по суті на 19.07.2018 р. об 11:00год.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні 19.07.2018 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що Приватне підприємство фірма "Турбулент" є власником нерухомого майна літ. "А1-1" загальною площею 121,9 кв.м. по Білгородському шосе, 0 у м. Харкові на підставі: інформаційної довідки від 29.03.2014 № 111/03/2017, виданого ТОВ "Актуаль"; технічного паспорту від 29.03.2017; рішення Київської районної ради від 03.12.1996 № 314; акту прийому в експлуатацію від 02.10.1996. 22.02.2005 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі № 6639/05, за яким у строкове платне користування надана земельна ділянка по Білгородському шосе (кінцева зупинка автобусів №№17, 20) строком до 02.04.2008. Рішенням Харківської міської ради віл 22.12.2010 № 37/10 ПП фірмі "Турбулент" поновлено право оренди земельної ділянки площею 0,0175 до 01.12.2015. На сьогоднішній день додаткова угода до договору оренди землі № 6639/05 між сторонами не укладена, право оренди відповідачу не поновлено, тобто, згідно ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі №6639/05 припинився у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Таким чином, земельна ділянка за цією адресою використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування зазначеної будівлі за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на землю, без внесення плати за цю землю. В якості правових підстав посилається, зокрема, на норми статей 1212-1214 ЦК України.

В судове засідання по суті 19.07.2018 відповідач не з'явився, копії ухвал по даній справі, які були направлені на адресу відповідача, що вказана у позовній заяві (61052, м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 12) та яка відображена у відомостях у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Приватного підприємства фірми "Турбулент", повертались на адресу суду без вручення адресату з довідками поштового відділення: "інші причини що не дали смоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення".

Суд оголосив про закінчення зясування обставин справи та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 11630,04 грн.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 19.07.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.05.2018 № 122918316 право власності на літ. «А 1-1», загальною площею 121,9 кв.м. з 05.04.2017 зареєстроване за ПП фірма «Турбулент» на підставі інформаційної довідки від 29.03.2014 № 111/03/2017, виданого ТОВ «Актуаль»; технічного паспорту від 29.03.2017; рішення Київської районної ради від 03.12.1996 № 314; акту прийому в експлуатацію від 02.10.1996 року.

Відповідно до вищезазначеної інформації, листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27.12.2017 № 8475/0/225-17 речові права Відповідача на земельну ділянку по Білгородському шосе, 0 у м. Харкові не зареєстровані.

Між Харківською міською радою та ПП фірма «Турбулент» 22.02.2005 укладений договір оренди землі № 6639/05, за яким у строкове платне користування надана земельна ділянка по Білгородському шосе (кінцева зупинка автобусів № № 17,20) строком до 02.04.2008.

Рішенням Харківської міської ради від 22.12.2010 №37/10 ПП фірмі «Турбулент» поновлено право оренди земельної ділянки площею 0,0175 до 01.12.2015.

Позивачем під час розгляду справи наголошено про те, що на даний час додаткова угода до договору оренди землі № 6639/05 між Харківською міською радою та ПП фірма «Турбулент» не укладена, право оренди відповідачу не поновлено.

Відповідно до листа ГУ ДФС у Харківській області від 02.03.2018 за вих. № 4563/9/20-40-12-03-19 ПП фірма «Турбулент» сплачено земельний податок за 2017 рік у сумі 29519,65 грн.

08.05.2018 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ПП фірма «Турбулент» використовує земельну ділянку площею 0,0175 га по Білгородському шосе, 0 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А1-1», право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Так, за результатами вищевказаного обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 08.05.2018, відповідно до якого, земельна ділянка використовується в межах договору оренди землі № 6639/05, строк дії якого закінчився. ПП фірма «Турбулент», набувши право власності на обєкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформило правовідносин щодо користування земельною ділянкою (т.с. І а.с. 23).

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 11630,04 грн., обґрунтовуючи позов тим, що останній, набувши право власності на обєкт нерухомості, розташований на земельній ділянці комунальної власності, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою та у період з 01.05.2017 по 30.04.2018 не сплачував плату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі. У звязку з цим, з посиланням на статті 1212-1214 ЦК України, позивач вважає, що відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельної ділянки, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшив вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом позову у даній справі є матеріально - правова вимога про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати у розмірі 11630,04 грн., за користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів на неї, на підставі статей 1212-1214 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписом частини 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина 1 статті 124 ЗК України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Так, за приписами частини 5 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Вищезазначені норми права відображають загальний принцип цілісності обєкта нерухомого майна із земельною ділянкою, на якій він розташований. Набуття земельної ділянки відповідачем обумовлюється набуттям права власності на будівлю, розташовану на земельній ділянці, без якої існування будівлі та її використання є неможливим.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України право власності на житловий будинок, будівлю, споруду є безумовною підставою для виникнення права користування земельною ділянкою під відповідним нерухомим майном, яке має бути оформлено відповідним чином з урахуванням приписів статті 126 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача на підставі інформаційної довідки від 29.03.2014 № 111/03/2017, виданого ТОВ «Актуаль»; технічного паспорту від 29.03.2017; рішення Київської районної ради від 03.12.1996 № 314; акту прийому в експлуатацію від 02.10.1996 виникло право власності на нерухоме майно на літ. "А1-1", яке знаходиться за адресою: м. Харків, по Білгородському шосе, 0, тобто останній має законодавчо визначене право користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

З системного аналізу приписів Цивільного та Земельного кодексів України вбачається, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обовязок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, розташовану під обєктом нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 01.05.2017 по 30.04.2018 року використовував земельну ділянка загальною площею 0,0175 га по Білгородському шосе, 0 у м. Харкові без виникнення права власності, користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України.

Як вже було зазначено, позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилається на положення статей статті 1212-1214 ЦК України.

Суд зазначає, що загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Отже, за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Викладене, у сукупності, свідчить про те, що сам по собі факт відсутності оформлення права на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна відповідача у справі (користувача земельною ділянкою), не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки право на користування земельною ділянкою в силу приписів ЦК України та ЗК України набувається в момент набуття права власності на будівлю, розташовану на цій земельній ділянці.

Отже, враховуючи положення статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, суд дійшов висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту його прав як власника спірних земельних ділянок, шляхом подання позовної заяви з підстав, визначених ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

В даному випадку, неодержана орендна плата є упущеною вигодою, яку особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Аналогічна правова позиція відображена у Постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №922/1340/17 та від 16.03.2018 у справі №922/2661/16.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Упущеною вигодою за змістом ст. 22 ЦК і ч. 2 ст. 224, ст. 225 ГК вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до статті 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд наголошує, що вирішуючи спір у даній справі необхідно брати до уваги загальні положення ст. 22, глави 82 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вирішуючи питання наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, суд враховує наступне.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи і спричинила заподіяння позадоговірної шкоди. Поведінка визнається протиправною незалежно від того, знав чи не знав правопорушник про неправомірність своєї поведінки.

Відповідач не вчинив передбачені законодавством дії для оформлення права користування спірною земельною ділянкою, на якій було розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно, тому його поведінка є протиправною.

Крім того, вина відповідача в ухиленні від вчинення дій щодо оформлення права користування земельною ділянкою та причинний зв'язок між шкодою, завданою власнику земельної ділянки та протиправною поведінкою заподіювача.

Водночас, позивачем в даній справі не доведено належними та допустимими доказами розмір збитків (шкоду), заявлених до стягнення.

Як вже зазначалося, стаття 157 ЗК України передбачає, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно з п. 2 вказаного Порядку, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, надано акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, Білгородському шосе (кінцева зупинка автобусів №17, 20), провідним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (т.с. І а.с. 23). На підставі вказаного акту позивач розрахував упущену вигоду у формі не отриманої орендної плати (т.с. І а.с. 21-22).

Однак, в порушення вимог Порядку, акт та розрахунки збитків складено позивачем, а не комісією в складі представників районної державної адміністрації, власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки - як передбачено п. 2 Порядку.

Таким чином, позивачем під час розгляду даної справи не доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення в діях/бездіяльності відповідача, оскільки відсутні належні та допустимі докази розміру збитків (шкоду), заявлених до стягнення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову на підставі ст. 22, ст. 1166 ЦК.

Аналогічна правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №922/2973/17.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, позовні вимоги Харківської міської ради не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, 11, 13, 16, 22, 1212 - 1214 ЦК України, ст.ст. 24, 120, 156, 157 ЗК України, ст. 224 ГК України, п. 2, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Харківської міської ради до Приватного підприємства фірми "Турбулент" про стягнення 11630,04 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_2