РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018Справа № 910/6308/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Чаплигіної А.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад"

про розірвання договору та стягнення 425 000, 00 грн.

Представники:

від позивача: Карпов П.П.;

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" (далі-відповідач) про розірвання договору №2306/2017 від 23.06.2017, укладеного між Комунальним підприємством Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад"; стягнення заборгованості у розмірі 425 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару за договором №2306/2017 від 23.06.2017. Крім того, враховуючи, що відповідачу перераховані кошти у якості попередньої оплати на поставку товару, проте Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" ухиляється від виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим Комунальне підприємство Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" просить суд розірвати договір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 позовну заяву Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" залишено без руху. Встановлено Комунальному підприємству Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме доплатити судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн. та надати суду докази сплати - оригінал платіжного доручення про перерахування судового збору.

04.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" надійшла заява про усунення недоліків.

04.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/6308/18 призначено на 19.07.2018.

У дане судове засідання представник відповідача не з'явився, через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, з метою врегулювання спірного питання між сторонами по справі шляхом укладення мирової угоди.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що відповідне клопотання на адресу Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" не надходило.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд відзначає наступне,

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Проте, у поданому клопотанні, Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" не зазначено поважні причини неявки у судове засідання представника відповідача, при цьому посилання відповідача, як на підставу для відкладення розгляду справи на необхідність часу для врегулювання спору між сторонами шляхом укладення мирової угоди, розцінюється судом як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, враховуючи нез'явлення поважних представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" у минуле судове засідання призначене на 21.06.2018, а також відсутність доказів направлення даного клопотання на адресу відповідача разом з редакцією мирової угоди, яку також не було подано до суду разом з даним клопотанням для ознайомлення.

Крім того, суд відзначає, що юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.07.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.06.2017 між Комунальним підприємством Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" (далі - постачальник) укладено договір № 2306/2017, умовами якого передбачено, що замовник замовляє необхідні для потреб підприємства код: ДК021:2015 Кузов фургон аварійної майстерні встановлений на шасі автомобілю ГАЗ-53 за результатами проведеної процедури закупівлі через електронному систему ProEorro (ідентифікатор закупівлі) та зобов'язується прийняти від постачальника товар та оплатити їх вартість в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Кількість товару, асортимент та ціни зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору і є невід'ємною його частиною (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна договору в цілому визначається у гривнях України і становить 530 000, 00 грн.

Згідно п.п. 4.1. та 4.2. договору, замовник здійснює оплату отриманого товару згідно договору та по цінах зазначених у специфікації. Розрахунки за товар проводяться по факту його постачання, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати фактичного отримання товару замовником згідно видаткової накладної.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що постачальник зобов'язаний поставити товар в строк до 45 робочих днів з моменту отримання замовлення від замовника та передати у його власність, в кількості зазначеній у замовленні.

Місце поставки товару: вул. Вчительська, 9, Донецька обл., м. Слов'янськ, 84122 (п. 5.3. договору).

За умовами п. 6.2. договору, передача товару між постачальником і замовником оформлюється шляхом підписання видаткових накладних на товар по кількості та якості.

У відповідності до п. 6.5. договору, замовник має право розірвати договір достроково у разі порушення постачальником договірних зобов'язань (у разі поставки неякісного товару, недотримання термінів постачання, ненадання сертифікатів якості продукції, тощо) з обов'язковим попередженням за 5 календарних днів та проводить остаточні розрахунки за фактично наданий товар протягом 10 робочих днів з дня розірвання договору. За розірвання постачальником договору в односторонньому порядку без попередження другої сторони, останній сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % від суми договору незалежно від інших штрафів передбачених цим договором.

Даний договір набуває чинності з дати підписання і діє по 31.12.2017, але в будь-якому випадку до моменту виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 7.1. договору).

Специфікацією, що є додатком № 1 до договору № 2306/2017 від 23.06.2017, сторони погодили товар, що поставляється, а саме: найменування товару - Кузов фургон аварійної майстерні встановлений на шасі автомобілю ГАЗ-53, код державного класифікатора - 021:2015-34210000-2, у кількості - 1 шт., ціна без ПДВ - 441 666, 67 грн., сума з ПДВ - 530 000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору, було надіслано на адресу відповідача замовлення № 26/02 від 09.01.2018 на поставку товару, а саме кузов-фургон у кількості 1 шт., а також перераховано на користь відповідача грошові кошти у сумі 425 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 18 від 26.06.2017 на суму 10 000, 00 грн., № 40 від 23.06.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 10 від 15.08.2017 на суму 60 000, 00 грн., № 19 від 02.08.2017 на суму 20 000, 00 грн, № 62 від 03.07.2017 на суму 40 000, 00 грн, № 64 від 03.07.2017 на суму 40 000, 00 грн., № 63 від 03.07.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 20 від 27.06.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 12 від 31.07.2017 на суму 25 000, 00 грн., № 16 від 26.07.2017 на суму 150 000, 00 грн., № 42 від 01.08.2017 на суму 17 000, 00 грн. та № 4 від 01.08.2017 на суму 3 000, 00 грн. (наявні у матеріалах справи).

Проте, відповідач не провів поставки сплаченого товару у строки, визначені п. 5.1. договору, станом на момент звернення до суду, товар на адресу Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" не поставлений.

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист № 266/08 від 09.02.2018, в якому позивач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині поставки товару, пропонував відповідачу згідно ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України розірвати договір, що підтверджується поштовим конвертом з відтиском поштового штемпеля - 13.02.2018.

Відповідач на зазначений вище лист відповіді не надав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем оплаченого товару поставлено не було, а тому останній зобов'язаний повернути перераховані йому кошти у розмірі 425 000, 00 грн., що відповідач в свою чергу не зробив.

Також, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань в частині поставки товару, позивач просить суд розірвати договір №2306/2017 від 23.06.2017, укладений між Комунальним підприємством Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 2306/2017 від 23.06.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору, було надіслано на адресу відповідача замовлення № 26/02 від 09.01.2018 на поставку товару, а саме кузов-фургон у кількості 1 шт.

Відповідно до 5.1. договору, постачальник зобов'язаний поставити товар в строк до 45 робочих днів з моменту отримання замовлення від замовника та передати у його власність, в кількості зазначеній у замовленні.

Судом також встановлено, що відповідач оплаченого позивачем товару не поставив, доказів зворотного суду не надав.

При цьому, враховуючи встановлені п. 5.1. договору строки поставки товару та направлення замовлення, відповідач був зобов'язаний поставити товар в строк до 45 робочих днів з моменту отримання замовлення від замовника.

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист № 266/08 від 09.02.2018, в якому позивач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині поставки товару, пропонував відповідачу згідно ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України розірвати договір, що підтверджується поштовим конвертом з відтиском поштового штемпеля - 13.02.2018.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У вказаній статті йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Зі змісту договору вбачається, що при його укладенні позивач, як замовник, розраховував на поставку товару, а саме: Кузов фургон аварійної майстерні встановлений на шасі автомобілю ГАЗ-53, код державного класифікатора - 021:2015-34210000-2, у кількості - 1 шт., проте з порушенням п. 5.1 договору відповідач у вказані строки товар позивачеві не поставив.

Таким чином, істотне порушення постачальником такої умови договору, як нездійснення поставки товару, що є предметом цього договору та підставою його укладення, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору в судовому порядку, при цьому судом враховано що відповідно до п. 7.1. договору, останній діє по 31.12.2017, проте, суд відзначає, що в цьому ж пункті договору зазначено, що в будь-якому випадку він діє до моменту виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача на підставі чинного законодавства України щодо розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки відповідачем було порушено п.5.1., 4.2. договору №2306/2017 від 23.06.2017.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" в частині розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" грошових коштів у сумі 425 000, 00 грн., суд відзначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору, було перераховано на користь відповідача грошові кошти у сумі 425 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 18 від 26.06.2017 на суму 10 000, 00 грн., № 40 від 23.06.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 10 від 15.08.2017 на суму 60 000, 00 грн., № 19 від 02.08.2017 на суму 20 000, 00 грн, № 62 від 03.07.2017 на суму 40 000, 00 грн, № 64 від 03.07.2017 на суму 40 000, 00 грн., № 63 від 03.07.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 20 від 27.06.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 12 від 31.07.2017 на суму 25 000, 00 грн., № 16 від 26.07.2017 на суму 150 000, 00 грн., № 42 від 01.08.2017 на суму 17 000, 00 грн. та № 4 від 01.08.2017 на суму 3 000, 00 грн. (наявні у матеріалах справи).

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач у вказані строки товар позивачеві не поставив, доказів належного виконання умов договору суду не надав.

Частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання з повернення перерахованих позивачем коштів у сумі 425 000, 00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов'язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів. Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку чим суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача 425 000, 00 грн. обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" задовольнити.

2. Розірвати договір №2306/2017 від 23.06.2017, укладений між Комунальним підприємством Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" (84100, Донецька обл., місто Слов'янськ, вул. Вчительська, буд. 9, ідентифікаційний код - 35420080) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13 А, квартира 7, ідентифікаційний код - 36927568).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна асоціація "Союз Вивад" (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13 А, квартира 7, ідентифікаційний код - 36927568) на користь Комунального підприємства Слов'янської міської ради "Словміськводоканал" (84100, Донецька обл., місто Слов'янськ, вул. Вчительська, буд. 9, ідентифікаційний код - 35420080) 425 000 (чотириста двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості та 8 137 (вісім тисяч сто тридцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 27.07.2018.

Суддя Щербаков С.О.