РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2018Справа № 910/5726/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна";
До Міністерства оборони України;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство "Банк "Восток";
Провизнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню та зобов'язання вчинити дії
Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача:Ландишева С.М., довіреність від 19.04.2018;
Від відповідача: Ніколова В.М., довіреність від 11.07.2018 № 220/424/д;
Від третьої особи:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" звернулося до суду з позовом про визнання такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію від 13.05.2017 № КГ-2016-0088/1-91, видану Публічним акціонерним товариством "Банк "Восток" Міністерству оборони України та зобов'язати Міністерство оборони України повернути забезпечення виконання договору № 286/1/17-16 про постачання для державних потреб нафти і дистиляторів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 16.05.2017 № 286/1/17/16, а саме: банківську гарантію від 13.05.2017 № КГ2016-0088/1-91, видану Публічним акціонерним товариством "Банк "Восток".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/5726/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.06.2018, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Банк "Восток", відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

30.05.2018 від третьої особи судом отримано письмові пояснення у справі, в яких банк вважає позовні вимоги правомірними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

06.06.2018 від сторін до суду надійшли письмові пояснення з додатками від позивача та відзив на позовну заяву від відповідача.

У підготовчому засіданні 07.06.2018 було оголошено перерву до 21.06.2018.

11.06.2018 позивачем подано відповідь на відзив з викладенням правової позиції на підтримку позовних вимог та спростування заперечень проти позову.

У підготовчому засіданні 21.06.2018, вчинивши всі передбачені процесуальним законодавством дії за ст.ст. 182-183 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи для судового розгляду по суті на 12.07.2018.

У судовому засіданні 12.07.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, вказуючи на те, що між сторонами був укладений договір про постачання для державних потреб нафти та дистилятів, який передбачав застосування банківської гарантії у сумі 1 575 000,00 грн. як спосіб забезпечення виконання зобов'язань позивача щодо поставки продукції. У зв'язку з повним виконанням позивачем зобов'язань з поставки продукції, він просить задовольнити заявлені позовні вимоги, оскільки відповідач не повернув йому банківську гарантію упродовж п'яти днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань, як це передбачено п.п. 11.1.1 договору.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на недотримання позивачем строків поставки за договором та зазначив, що поданий позов є намаганням уникнути відповідальності за порушення строків поставки продукції.

Заперечуючи правову позицію відповідача у спорі, представник позивача вказував на те, що порушення строків поставки товарів було зумовлено істотною зміною обставин, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України.

Представник третьої особи пояснив, що банком було відмовлено відповідачеві у задоволенні вимоги щодо сплати 1 575 000,00 грн. через невідповідність вимоги умовам гарантії. Також банк вважає гарантію припиненою з 17:01 31.01.2018, а підстави пред'явлення вимог за нею - відсутніми.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та провівши судові дебати, судом було оголошено перерву у засіданні до 24.07.2018.

24.07.2018 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України в якості замовника та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" в якості постачальника 16.05.2017 уклали договір № 286/1/17/16 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити у 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний гас) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) для потреб Міністерства оборони України згідно з специфікацією, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами відповідно до специфікації, а саме:

найменування продукції - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГОСТ, ГСТУ, ДСТУ, ТУ - ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007;

строк постачання - до 31.05.2017 включно;

одиниця виміру - тонн;

загальна кількість - 1500;

ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 17 500,00 грн.;

загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 26 250 000,00 грн.; вартість продукції без ПДВ - 26 250 000,00 грн.; крім того ПДВ - 5 250 000,00 грн.; загальна вартість продукції з ПДВ - 31 500 000,00 грн.

Вказаний договір було укладено сторонами відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 05.05.2017 № 75/72/10) за наслідками проведення електронних закупівель за переддоговірною процедурою.

Згідно з п. 3.1 договору його ціна становить 31 500 000,00 грн., у тому числі ПДВ, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Постачання продукції одержувачам замовника постачальник здійснює виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України (п. 5.2 договору).

У п. 4.1 договору сторони погодили, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Згідно з п.п. 6.1.1 договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

За умовами п. 4.2 договору постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; акт приймання форма № 4; видаткову накладну; повідомлення підтвердження копію паспорту якості на відвантажену продукцію; акт приймання-передачі.

Відповідно до додатку 12.2 до договору (рознарядка) строк постачання встановлено до 31.05.2017.

З приписів ч. 1 ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі" слідує, що замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

У п. 11.1 договору сторони визначили, що постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань у розмірі 5 % від суми договору (банківська гарантія від 13.05.2017 № КГ2016-0088/1-91 видана ПАТ "Банк "Восток" на суму 1 575 000,00 грн.).

На виконання п. 11.1 договору відповідно до генерального договору про надання гарантії № КГ2016-0088/1 від 02.09.2016, заяви позивача про надання гарантії від 13.05.2017 № 4, додаткового договору № КГ2016-0088/1-91 від 13.05.2017 до генерального договору про надання гарантій Публічним акціонерним товариством "Банк "Восток" 13.05.2017 було надано банківську гарантію № КГ2016-0088/1-91 (вихідний номер № 27/1907-3 від 13.05.2017) бенефіціару - Міністерству оборони України в сумі 1 575 000,00 грн., строком дії - з дати її надання та до 31.01.2018 включно.

За вказаною банківською гарантією письмова вимога бенефіціара на оплату має бути отримана банком-гарантом не пізніше 17:00, відповідальність банка-гаранта перед бенефіціаром виникає в день надання цієї гарантії та обмежується сумою, на яку вона видана.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу укладеного договору слідує, що між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під нормативне регулювання як загальних положень про зобов'язання, так і положень про договір купівлі-продажу та Закону України "Про публічні закупівлі".

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач не повернув позивачеві банківську гарантію № КГ2016-0088/1-91 від 13.05.2017, видану Публічним акціонерним товариством "Банк "Восток" незважаючи на те, що зобов'язання постачальника щодо передачі товару у власність покупцеві були виконані в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач наголошує на тому, що позивач порушив строки поставки. Проте, позивач недотримання строків виправдовує істотною зміною обставин та відсутністю у цьому своєї вини.

Розглянувши заявлений позов, суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 200 Господарського кодексу України унормовано, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За приписами ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

30.11.2017 до Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" надійшла вимога відповідача від 24.11.2017 № 286/8/7083 про перерахування 1 575 000,00 грн. банківської гарантії на користь Міністерства оборони України у зв'язку з порушенням постачальником договору в частині терміну поставки продукції.

Листом від 12.12.2017 № 13Ц/2470БТ Публічне акціонерне товариство "Банк Восток" відмовило Міністерству оборони України у задоволенні вимоги № 286/8/7083 від 24.1.2017 щодо сплати 1 575 000,00 грн. через невідповідність вимоги бенефіціара умовам гарантії, оскільки вимога не містила суті невиконаного (неналежним чином виконаного) принципалом зобов'язання щодо постачання товару, а саме: не зазначена сума невиконаного зобов'язання, в межах якої гарантія підлягає оплаті.

Доказів врегулювання бенефіціаром з банком питання задоволення вимоги № 286/8/7083 від 24.1.2017 суду подано не було.

Обставини дотримання позивачем зобов'язань з поставки продукції за договором підтверджуються матеріалами справи та не були заперечені відповідачем в ході розгляду цього спору. Крім того, ці факти були предметом дослідження господарського суду. Так, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13457/17 від 28.09.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості з оплати нафти і дистилятів встановлено наступне:

- на виконання умов договору № 286/1/17/16 від 16.05.2017 позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 31.500.000,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками видатковими накладними, а саме: № ТД-00000826 від 11.06.2017 на суму 10.123.323,00 грн.; № ТД-00000834 від 13.06.2017 на суму 9.641.394,00 грн.; № ТД-00000839 від 14.06.2017 на суму 5.911.773,00 грн.; № ТД-00000838 від 14.06.2017 на суму 5.693.226,00 грн.; № ОБ-ТД034826 від 26.06.2017 на суму 130.284,00 грн.;

- сторонами підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі продукції за вказаними видатковими накладними, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку, та товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів;

- позивачем виконано умови договору № 286/1/17/16 від 16.05.2017 у повному обсязі, поставлено відповідну продукцію, а відповідачем прийнято таку продукцію без будь-яких зауважень, у зв'язку з чим у Міністерства оборони України виникло зобов'язання з оплати продукції.

За приписами ст. 75 Господарського процесуального кодексу України до обставин, які не потребують доказування відносяться обставини, які визнаються учасниками справи, а також обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 568 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі закінчення строку дії гарантії.

Як вказувалося вище, строк дії гарантії за договором було встановлено до 31.01.2018 до 17:00, що свідчить про її припинення та неможливість пред'явлення вимог за нею.

Статтею 26 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсним та у випадках, передбачених ст. 17 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними у договорі, але не пізніше ніж протягом п'яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Згідно з п.п. 11.1.1 договору замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань за якістю та кількістю.

За умовами п.п. 11.1.2 договору підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання договірних зобов'язань за кількістю та якістю.

Оскільки позивач виконав зобов'язання з поставки продукції в повному обсязі та без зауважень щодо якості і кількості, а також зважаючи на те, що строк дії гарантії закінчився, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню умови п.п. 11.1.1 договору, відповідно до якого відповідач повинен повернути позивачеві це забезпечення, тобто банківську гарантію.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на час звернення позивача до суду з цим позовом строк повернення гарантії, встановлений у п.п. 11.1.1 відповідачем пропущено, позовні вимоги відповідач добровільне не визнає, а тому відповідне права позивача підлягає захисту в судовому порядку, у зв'язку з чим позов задовольняється судом повністю.

Посилання відповідача на те, що звернення позивача до суду з цим позовом є намаганням уникнути відповідальності по порушення строків поставки продукції за договором судом враховано. Такі твердження приймаються судом до уваги, проте не розцінюються як підстава для відмови у позові, оскільки питання понесення відповідальності за порушення строків поставки продукції у вигляді договірної неустойки має іншу правову природу виникнення та доведення, ніж питання про припинення і повернення гарантії як способу забезпечення виконання зобов'язань. Зважаючи на правову природу інституту відповідальності за порушення негрошового зобов'язання, його застосування у спірних правовідносинах може бути предметом окремого претензійного та/або судового врегулювання між сторонами.

Також суд не вбачає за належне надавати правову оцінку твердженням позивача про зміну істотних умов, що зумовили затримку строків поставки за договором та висновку Торгово-промислової палати України з цих питань, оскільки наявність чи відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за договором не стосується заявленого спору в не є предметом доказування у цій справі.

Доводи Міністерства оборони України про те, що станом на кінцеву дату постачання 31.05.2017 позивачем не було постачено 100% продукції, тому банківська гарантія не може бути повернута суд відхиляє, оскільки згідно з умовами договору обов'язок замовника повертати постачальнику забезпечення договору не залежить від постачання 100 % продукції на кінцеву дату поставки, а пов'язаний виключно з виконанням зобов'язання поставки за кількістю та якістю.

Посилання відповідача на пункти 11.1.2. та 11.1.3. договору судом не приймаються, оскільки ці положення договору не вказують, ким та які саме умови договору повинні бути виконанні у визначені строки, і які конкретно визначені порушення щодо виконання умов договору повинні мати місце для того, щоб забезпечення договору не поверталося.

На підставі викладеного позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, а судові витрати покладаються на відповідача в порядку п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію від 13.05.2017 № КГ-2016-0088/1-91, видану Публічним акціонерним товариством "Банк "Восток" Міністерству оборони України.

3. Зобов'язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (04080, м. Київ, вул. Юрківська, 28, оф. 3, ідентифікаційний код 37037544) забезпечення виконання договору № 286/1/17-16 про постачання для державних потреб нафти і дистиляторів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 16.05.2017 № 286/1/17/16, а саме: банківську гарантію від 13.05.2017 № КГ2016-0088/1-91, видану Публічним акціонерним товариством "Банк "Восток".

4. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (04080, м. Київ, вул. Юрківська, 28, оф. 3, ідентифікаційний код 37037544) 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.07.2018.

Суддя О.В. Мандриченко