ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/81/18
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Одеського апеляційного господарського суду №8

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Діброви Г.І.

секретар судового засідання - Федорончук Д.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Порасочкіна К.В., за дорученням;

від відповідача: не з'явився;

від прокуратури: Чернишова І.Є., за посвідченням;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Добровольського Юрія Анатолійовича

на рішення Господарського суду Херсонської області

від 22 травня 2018 року

по справі № 923/81/18

за позовом Херсонського державного університету

до відповідача Фізичної особи-підприємця Добровольського Юрія Анатолійовича

за участю Прокуратури Херсонської області

про стягнення 18665,88 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Павленко Н.А.

час та місце прийняття рішення: 22.05.2018р., м. Херсон, вулиця Театральна, 18 Господарський суд Херсонської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 31.07.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22 травня 2018р. по справі №923/81/18 (суддя Павленко Н.А.) задоволено позовні вимоги Херсонського державного університету до Фізичної особи-підприємця Добровольського Юрія Анатолійовича про стягнення 18665,88 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто: 14301,74 грн. боргу за надані комунальні послуги та витрати на утримання майна, 2072,93 грн. втрат від інфляції, 410,61 грн. в якості 3% річних, 1880,60 грн. пені та 1762,00 грн. судового збору.

У вказаному рішенні суд першої інстанції встановив, що позивачем на виконання умов договору від 08.05.2012р. №№ 151/12 складалися рахунки та надавалися відповідачу, проте, останній частково відмовлявся від їх прийняття, про що позивачем складалися відповідні акти, копії яких наявні в матеріалах справи.

Місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем оплата за надані комунальні послуги та витрати на утримання майна проводилася несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого за ним утворився борг на загальну суму 14301,74 грн., наявність якого відповідачем не спростована.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми боргу та, здійснивши розрахунок штрафних санкцій, дійшов висновку щодо правомірності позовних вимог в цілому.

При цьому, місцевий господарський суд відхилив всі доводи відповідача, вказавши, що вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Добровольський Юрій Анатолійович через Господарський суд Херсонської області звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 22 травня 2018р. по справі №923/81/18 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Так, апелянт зазначає, що позивачем не надано обґрунтування витрат з утримання орендованого майна та докази їх понесення.

Крім того, скаржник зауважує, що судом першої інстанції не застосовано Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який підлягав застосуванню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.07.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Добровольського Юрія Анатолійовича на рішення Господарського суду Херсонської області від 22 травня 2018р. по справі №923/81/18, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

13.07.2018р. від Херсонського державного університету до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з її доводами, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2018р. справу №923/81/18 призначено до розгляду на 31.07.2018р.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 17.07.2018р.

У судовому засіданні 31.07.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Добровольського Юрія Анатолійовича, заслухавши представників позивача та прокуратури, колегія суддів встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2009р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (орендодавець) та ПП Добровольським Ю.А. (орендар) укладено договір оренди державного майна № 696-29-065.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне майно - вбудовані приміщення загальною площею 103,7 кв.м., розташовані на першому поверсі будівлі навчального (учбово-лабораторного) корпусу № 5, що перебуває на балансі Херсонського державного університету і знаходиться за адресою: м. Херсон, пров.40 років Жовтня, 47.

Передача майна відбулась за актом приймання-передавання державного майна, складеним орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем 26.08.2009р.

Відповідно до 3.5 орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Пунктом 5.11 договору передбачено обов'язок орендаря здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. З цією метою орендар після підписання договору протягом 15 днів зобов'язувався укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Надалі, 29.04.2016р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі та ФОП Добровольським Ю.А. укладено додатковий договір №3 про внесення змін до договору оренди державного майна від 26.04.2009р. № 696-29-065.

Цим додатковим договором внесено зміни, зокрема, у п.1.1 розділу 1 договору, встановлено площу нерухомого майна, що передавалося в оренду, у розмірі 52,8 кв.м.

Матеріали справи свідчать, що 08.05.2012р. між Херсонським державним університетом (балансоутримувач) та ФОП Добровольським Ю.А. (орендар) укладено договір №151/12 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (до договору оренди державного майна № 696-29-065 від 26.08.2009р.).

Відповідно до п.2.2 договору №151/12 оплата за комунальні послуги, спожиті орендарем, нараховується відповідно до показників, встановлених на об'єкті оренди, а також виходячи із встановлених норм на споживання окремих комунальних послуг. При відсутності лічильників з обліку спожитих послуг застосовується критерій - пропорційно до займаної площі.

За положеннями п.2.5 договору при несвоєчасному внесенні орендарем плати, передбаченої п.2.1 та п.2.3, орендар сплачує балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день затримки, включаючи день оплати.

Позивачем у відповідності до Методики розрахунку відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарям здійснювалось нарахування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, що орендувалось відповідачем, складались та надавались рахунки для проведення відповідачем відповідних оплат.

13.09.2017р. у зв'язку з достроковим припиненням дії договору оренди державного майна від 26.08.2009р. № 696-29-065 за згодою сторін за актом приймання передавання, складеним ФОП Добровольським Ю.А., Регіональним відділенням ФДМ в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі та Херсонським державним університетом нерухоме майно - вбудоване приміщення площею 52,8 кв.м., яке розташоване на першому поверсі будівлі навчального (учбово-лабораторного) корпусу №5, що перебуває на балансі Херсонського державного університету і знаходиться за адресою: м.Херсон, провул.Інженера Корсакова (пров.40 років Жовтня), 47 повернуто орендодавцю та балансоутримувачу з оренди.

Позивач зазначає, що відповідачем в порушення договору несвоєчасно та не у повному обсязі відшкодовано витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг, що призвело до утворення боргу у сумі 14301,74 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які, зокрема, містять перелік істотних умов договору про надання житлово-комунальних послуг, відсутність яких є безумовною підставою вважати договір неукладеним.

Судова колегія не погоджується з вказаними твердженнями скаржника, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках

За положеннями п.5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Судова колегія зауважує, що Херсонський державний університет не є суб'єктом, який здійснює господарську діяльність з надання комунальних послуг, а лише є балансоутримувачем майна, яке передано в оренду ФОП Добровольському Ю.А.

З огляду на викладене, відносини, які виникли між сторонами та є предметом розгляду даної справи, не відносяться до сфери регулювання вищезазначеного Закону.

Матеріали справи свідчать, що на виконання положень договору оренди державного майна № 696-29-065 від 26.08.2009р., укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (орендодавець) та ПП Добровольським Ю.А. (орендар), 08.05.2012р. між Херсонським державним університетом (балансоутримувач) та ФОП Добровольським Ю.А. (орендар) укладено договір № 151/12 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до п.1.1 цього договору балансоутримувач зобов'язався забезпечувати обслуговування, утримання та ремонт навчального корпусу №5, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.40 років Жовтня, 47, а орендар - брати участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Згідно з п.2.3 договору орендар відшкодовує всі витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю з урахуванням ПДВ відповідно до Методики розрахунку відшкодування витрат балансоутримувача.

Сторони договору погодили, що оплата перераховується орендарем на рахунок балансоутримувача щомісячно до двадцятого числа кожного місяця згідно наданих рахунків.

Методика розрахунку відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарям ХДУ (далі Методика) затверджена наказом ректора університету № 455-Д від 21.05.2012р.

Зазначена Методика розроблена на підставі Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Управління об'єктами державної власності", Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України, постанови КМУ від 1995р. № 786 "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції розподілу" та інших нормативних актів.

Відшкодування орендарем витрат балансоутримувача на оплату спожитої електричної енергії розглядається як оплата за отримані послуги.

Також Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28, визначено, що орендодавець (балансоутримувач державного майна) виступає у ролі основного споживача електроенергії, а орендар - субспоживача.

Якщо орендодавцем (балансоутримувачем) не надано орендарю повноважень щодо укладення останнім відповідних договорів з постачальником електричної енергії, то за передану та поставлену орендарю електричну енергію має розраховуватись орендодавець (балансоутримувач) як безпосередній власник електроустановок, які здаються в оренду.

Оскільки орендар самостійно не укладає договори на споживання комунальних послуг, а здійснює відшкодовування орендодавцю (балансоутримувачу) у частині понесених ним витрат на оплату комунальних послуг, то в договорі оренди обов'язково має бути визначено порядок розрахунку вартості спожитих орендарем комунальних послуг та їх оплати (компенсації).

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем 15.09.2010р. укладено експлуатаційну угоду, відповідно до якої університет як абонент надає згоду на підключення до його електромережі низької напруги навантаження відповідача як субабонента, в кількості 7,5 кВт для виробничих цілей. Субабонент погодився сплачувати вартість всієї спожитої електроенергії згідно показань електролічильника щомісяця, у випадку, якщо вузол обліку не встановлений, оплата за електроенергію нараховується по встановленій потужності електроустаткування.

Експлуатаційна угода є невід'ємною частиною договору № 151/12 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 08.05.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору позивачем складалися рахунки на сплату витрат балансоутримувача з утримання майна та комунальних послуг, що надавалися відповідачу.

Вказані рахунки були прийняті відповідачем частково. При відмові відповідача від отримання рахунків, позивачем складалися відповідні акти (копії рахунків з відмітками про прийняття та актів про відмову у прийнятті документів на а.с.94-127).

Надіслання розрахунків за комунальні послуги та по витратах балансоутримувача відповідачу також підтверджується копією листа університету від 29.11.2017р. (а.с.132), яким відповідач повідомлявся про наявність заборгованості на загальну суму 14301,74коп. з додаванням відповідних розрахунків, який отриманий безпосередньо ФОП Добровольським Ю.А. 04.12.2017р., про що свідчить відмітка та підпис на листі.

Матеріалами справи підтверджено, що дію договору припинено 13.09.2017р.

Позивач вказує, що оплата за надані комунальні послуги та витрат на утримання майна проводилась несвоєчасно та не у повному обсязі.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, борг за теплопостачання становить 877,62грн., заборгованість відповідача по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна складає 13424,12грн.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За положеннями ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Апеляційний господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в розумінні ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували факт виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати за надані комунальні послуги та на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна, у сумі 14301,74 грн.

Відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 14301,74 грн.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що позивачем не надано обґрунтування витрат з утримання орендованого майна та докази їх понесення, оскільки розрахунки були здійснені відповідно до Методики розрахунку відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарям ХДУ, з якою відповідач погодився, уклавши договір №151/12 від 08.05.2012р.

При цьому, судова колегія зазначає, що у зв'язку із змінами законодавства, університетом було введено в дію нові редакції Методики наказом ректора від 26.12.2014р. та від 15.02.2017р.

Крім суми основного боргу, позивачем заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його правильним, відтак, вказані позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 1880,60 грн., судова колегія зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (пеня, штраф), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями п.2.5 договору при несвоєчасному внесенні орендарем плати, передбаченої п.2.1 та п.2.3, орендар сплачує балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день затримки, включаючи день оплати.

Апеляційний господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення орендної плати не підлягають задоволенню, а отже, і вимоги про стягнення 3% річних; інфляційних та 7166,60 грн. пені, які є похідними від стягнення основного боргу, також є безпідставними.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладені висновки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції було проголошено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Херсонської області від 22 травня 2018р. по справі №923/81/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Добровольського Юрія Анатолійовича - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 22 травня 2018р. по справі №923/81/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк у встановлених ч.3 ст. 287 ГПК України випадках.

Повний текст постанови складений 02.08.2018р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Діброва Г.І.