ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.08.2018р. Справа №905/855/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фідлайф», с.Баранівка

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов'янська птахофабрика»,

с.Дмитрівка

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СПФ Агро», м.Київ

про визнання договору недійсним

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не зявився

від третьої особи: ОСОБА_3-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фідлайф», с.Баранівка, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов'янська птахофабрика», с.Дмитрівка, про визнання договору переведення боргу №1 від 17.07.2017р. нікчемним.

18.06.2018р. до суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, згідно якої позивачем повідомлено суд про припущення помилки у формулюванні позовних вимог, зокрема, замість вимог про визнання оспорюваного правочину недійсним, зазначено визнання договору нікчемним.

За висновками суду, надана позивачем заява фактично не є заявою про зміну позовних вимог. Так, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Виходячи з того, що у позові містяться посилання саме на правові норми щодо недійсності договору, суд не розцінює заяву позивача як заяву про зміну позовних вимог.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на невідповідність оспорюваних правочинів вимогам закону внаслідок укладання договору переведення боргу №1 від 17.07.2017р. від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» невідомою особою, яка на момент його підписання не мала відповідних повноважень на укладання правочину від імені відповідача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов'янська птахофабрика» зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення кореспонденції 13.07.2018р., 23.07.2018р., тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Крім того, ухвалою господарського суду Донецької області від 11.05.2018р. залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СПФ Агро", м.Київ.

Третя особа у відзиві на позовну заяву від 04.06.2018р., позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що договір переведення боргу №1 від 17.07.2017р. укладений від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» особою, уповноваженою представляти інтереси юридичної особи у правовідносинами з третіми особами, та яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 17.07.2017р. була керівником та підписантом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та третьої особи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст.513 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

17.07.2017р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» (третя особа, первісний боржник), ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» (відповідач, новий боржник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фідлайф» (позивач, кредитор) укладено договір про переведення боргу №1 (далі-договір), за умовами якого первісний боржник переводить свій борг за основним договором, укладеним між первісним боржником та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фідлайф», а новий боржник замінює первісного боржника у зобовязанні, що виникає із основного договору, і приймає на себе всі обов`язки первісного боржника за основним договором (п.1.2 договору).

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним даного правочину, посилається на те, що 20.07.2017р. позивачу стало відомо, що директор ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» - ОСОБА_4 з початку липня 2017 року фактично самоусунувся від виконання повноважень директора підприємства, не приймає участь в управлінні підприємством, написав заяву про звільнення та фактично не зявляється на роботу. Починаючи з 30.06.2017р. керівництво підприємством здійснювалося в.о. директора ОСОБА_5, яку було призначено на цю посаду безстроково згідно копії трудової книжки останньої.

Зважаючи на вищевикладене, як зазначає позивач, ним проводилися зустрічі з представниками власника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» для відкликання підписаного бланку договору, у звязку з тим, що неможливо встановити уповноважену особу, яка має право підписувати документи від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика». Після того, позивач не мав інформації про підписання чи не підписання договору переведення боргу зі сторони ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика». При цьому, як вказує позивач, станом на час подання позовної заяви оригінал примірнику договору останнім не був отриманий.

За таких обставин, позивач вважає, що договір про переведення боргу №1 від 17.07.2017р.

був підписаний невідомою особою, а тому має бути визнаний недійсним.

Третя особа проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, за твердженням третьої особи ОСОБА_4 станом на 17.07.2017р. був уповноваженою особою представляти ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» з третіми особами та мав право, в тому числі, підписувати договори.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення третьої особи та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Також юридична особа може набувати прав та обов'язків через інститут представництва. Правовідносини представництва виникають відповідно на підставі закону, договору або акту органу юридичної особи (ст.237 Цивільного кодексу України).

Тобто, законодавством України визначено, що юридична особа бере участь у цивільному обороті через органи юридичної особи або через представників. При цьому визначальною є підстава, за якою діє суб'єкт - статут чи довіреність.

Доводячи суду факт відсутності повноважень на підписання спірного договору у ОСОБА_4 від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» позивач посилається на те, що з 30.06.2017р. керівництво підприємством відповідача здійснювалося в.о. директора-Гетьман ОСОБА_6, на проведення зустрічей з представниками власника відповідача з метою відкликати договір, підроблення підпису та ведення в оману позивача. На підтвердження вказаних доводів, позивачем додано до позовної заяви: копію трудової книжки ОСОБА_5, копію відзиву ТОВ «СПФ АГРО» від 20.03.2018р. по справі №910/1721/18, копію договору про переведення боргу №1 від 17.07.2017р., копію акту про зарахування однорідних вимог від 18.07.2017р., копію договору №51 постачання товару від 15.03.2017р., копію ухвали від 17.04.2018р. по справі №234/4711/18 з ЄДРСР, копію товарно-транспортної накладної №5253 від 31.08.2017р., копію листа від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика».

Третя особа, в свою чергу, заперечує проти вказаних доводів та надала до суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» станом на 17.07.2017р.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи договір про переведення боргу №1 від 17.07.2017р. підписаний:

- від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» директором ОСОБА_7, яка діє на підставі Статуту;

- від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» підписаний директором ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту;

- від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фідлайф» директором ОСОБА_8.

Як було зазначено судом вище, позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним договору про переведення боргу №1 від 17.07.2017р., у звязку з його підписанням особою, яка не мала відповідних повноважень на його підписання.

На підтвердження наявності підстав для представництва інтересів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» ОСОБА_4 третьою особою до матеріалів справи надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» станом на 17.07.2017р., відповідно до якого в графі прізвище, імя, по-батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчинити дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані по наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи зазначено, що ОСОБА_4 з 16.05.2015р. є керівником та підписантом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика».

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб підприємців регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Згідно зі ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується, в тому числі, на принципі об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Одже, наведене свідчить про те, що станом на 17.07.2017р. (дату підписання спірного договору) ОСОБА_4 був керівником та підписантом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика».

У відповідності до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст.215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем доказів відсутності повноважень ОСОБА_4 на представництво інтересів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» у правовідносинах з іншими особами, у тому числі відсутність права останнього на підписання договір від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика» до матеріалів справи не надано.

Інших підстав для визнання договору переведення боргу №1 від 17.07.2017р. недійсним позивачем не доведено (зокрема, позивачем не доведено ані незаконність змісту правочину, ані недотримання форми, ані невідповідність волі та волевиявлення).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги той факт, що укладаючи договір про переведення боргу №1 від 17.07.2017р. ОСОБА_4 був єдиним керівником та підписантом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Слов`янська птахофабрика», суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору переведення боргу №1 від 17.07.2017р. недійсним.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 46, 74, 76, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фідлайф", с.Баранівка до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Слов'янська птахофабрика", с.Дмитрівка за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СПФ Агро», м.Київ про визнання договору переведення боргу №1 від 17.07.2017р. недійсним.

В судовому засіданні 01.08.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 02.08.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина