ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" серпня 2018 р. Cправа № 902/109/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ

до: Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта", м. Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_2, м.Вінниця

про стягнення 2 479 897,04 грн

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: Толкачов Олег Ігорович, довіреність № б/н від 24.07.2018 р. дійсна до 01.10.2018 р.; паспорт НОМЕР_1 виданий Калинівським СВМ Васильківського МВ ГУМВС України в Київській області 19.10.2002 р.

відповідача: Гуща Яніна Валеріївна, довіреність № б/н від 17.07.2017 р. дійсна до 17.07.2019 р.; паспорт НОМЕР_2 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 04.09.2009 р.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_2: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

02.03.2018 р. на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова Владислава Володимировича до Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" про стягнення 4 199 994,26 грн заборгованості, з яких 1 248 201,22 грн заборгованість за простроченим кредитом, 2 939 779,35 грн заборгованості за простроченими відсотками, 12 013,69 грн пені за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р.

Ухвалою суду від 05.03.2018 р. матеріали позовної заяви № 02.3-2676 від 27.02.2018 р. залишено без руху.

20.03.2018 р. на адресу суду від представника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшов супровідний лист № 02.3-2723 від 15.03.2018 р. щодо усунення недоліків до позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.03.2018 р. відкрито провадження у справі № 902/109/18 та призначено підготовче засідання на 18.04.2018 р. Судом вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

16.04.2018 р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання (б/н від 16.04.2018 р.) (вх.канц. № 02.1-34/3238/18 від 16.04.2018 р.), в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату в зв'язку перебуванням представника останнього у відпустці.

Також, 16.04.2018 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 16.04.2018 р.) (вх.канц. № 02.1-34/3239/18 від 16.04.2018 р.), в якому останній просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості по кредиту - 46 750 доларів США, що еквівалентно національній валюті та становить 248 201,022 та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 15 192,26 доларів США, що еквівалентно національній валюті та становить 405 628,20 грн, а також просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у їх задоволенні. Додатком до відзиву додано ряд документів.

Ухвалою суд від 18.04.2018 р. відкладено підготовче засідання до 25.04.2018 р.

25.04.2018 р. представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог № 02.3-2315 від 24.04.2018 р. в якій останній просить суд стягнути з відповідача 1 219 682,13 грн боргу за відсотками за період з 01.03.2015 р. по 28.02.2018 р. за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р.

Крім того, представником позивача до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву № 02.3-2316 від 24.04.2018 р. Додатком до відповіді додано ряд документів.

В судовому засіданні 25.04.2018 р. з метою подання додаткових доказів оголошено перерву до 10.05.2018 р.

25.04.2018 р. до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 24.04.2018 р., в якому останній просить суд закрити провадження у справі № 902/109/18 в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

05.05.2018 р. на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на позовну заяву б/н від 04.05.2018 р., в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

10.05.2018 р. до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення № 02.3-2332від 02.05.2018 р. щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог поданої до суду 25.04.2018 р.

08.05.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшла апеляційна скарга № 02.3-2336 від 07.05.2018 р. на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.04.2018 р.

10.05.2018 р. через канцелярію суду представником позивача подано заяву, в якій останній просить суду відкласти підготовче засідання на іншу дату в зв'язку з поданням ПАТ "Дельта Банк" апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 10.05.2018 р. зупинено провадження у справі № 902/109/18 в зв'язку з надходженням апеляційної скарги № 02.3-2336 від 07.05.2018 р. на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.04.2018 р.

Супровідним листом № 902/109/18/597/18 від 15.05.2018 р. матеріали справи № 902/109/18 надіслано до апеляційної інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суд від 24.05.2018 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою № 02.3-2336 від 07.05.2018 р. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та повернуто матеріали скарги заявнику.

11.06.2018 р. матеріали справи № 902/109/18 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою від 19.06.2018 р. провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 02.07.2018 р.

02.07.2018 р. позивачем подано до суду заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 02.07.2018 р. судом постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками із 2 939 779,35 грн до 1 219 682,13 грн.

Також за результатами підготовчого судового засідання 02.07.2018 р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.07.2018 р. з огляду на приписи ч.1 ст.195 ГПК України про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

02.07.2018 р. до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи призначеного на 03.07.2018 р. у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

Ухвалою від 03.07.2018 р. розгляд справи відкладено до 18.07.2018 р. у зв'язку із неявкою учасників справи та поданням ними відповідних клопотань.

Ухвалою від 18.07.2018 р. розгляд справи відкладено до 02.08.2018 р. згідно поданої заяви позивача про відкладення розгляду справи підтримане представником відповідача мотивоване можливістю врегулювання спору мирним шляхом.

Представник третьої особи в судове засідання 02.08.2018 р. не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином - ухвалою суду, яка надсилалась останньому рекомендованою кореспонденцією за адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому судом встановлено, що згідно витягу з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" із сервісу "Відстежити" ухвалу від 18.07.2018 р. третій особі не було вручено під час доставки.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/109/18 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому третя особа не була позбавлена права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами від 19.06.2018 р., 02.07.2018 р., 03.07.2018 р., 18.07.2018 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ен рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд звертає увагу на те, що про поінформованість третьої особи стосовно наявності в провадженні Господарського суду Вінницької області справи № 902/109/18 свідчить подання останньою відзиву на позовну заяву від 24.04.2018 р.

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейським судом з прав людини зроблено, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов'язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 р. у справі № 925/125/14).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення учасниками справи реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання третьої особи.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні оголошувалась перерва в межах дня.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви в якості підстави заявлених позовних вимог позивач посилається на укладення 12.03.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (Банк) та Спільним Українсько-Польським підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю "Варта" (Позичальник) кредитного договору № 0, відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 51 000,00 дол. США еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору становить 257 550,00 грн.

Згідно умов вказаного кредитного договору Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 11.03.2015 р.

08.12.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Покупець, Новий кредитор) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0, відповідно до якого Покупець набув статусу Нового кредитора за вказаним кредитним договором.

Однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором № 0 не виконав належним чином.

З огляду на вказане, позивач, просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 15.02.2018 р. в розмірі 2 479 897,04 грн з урахуванням поданої до суду 02.07.2018 р. заяви про зменшення розміру, з яких 46 750,02 дол.США, що є еквівалентом 1 248 201,22 грн заборгованість за простроченим кредитом, 1 219 682,13 грн заборгованості за простроченими відсотками за період з 01.03.2015 р. по 28.02.2018 р., 12 013,69 грн пені за період з 01.03.2017 р. по 15.02.2018 р.

В якості правової підстави позову позивач зазначає положення ст.ст.3, 11, 15, 16, 22, 52, 512, 513, 514, 516, 517, 525, 526,625,1050 ЦК України, ст.ст.193, 220, 230 ГК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 16.04.20148 р. позов не визнає в повному обсязі та просить провадження у справі закрити в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 46 750,02 доларів США та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 15 192,26 доларів США, а також застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

В обґрунтування заперечень щодо заявленого позову відповідач вказує на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 26.08.2010 р. стягнуто з Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта", з поміж іншого, заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. в сумі 46 750,02 доларів США, а тому відсутні підстави для повторного прийняття рішення за тотожним предметом позовних вимог.

Також у відзиві відповідач вказує, що при зверненні з позовом до суду у 2010 році Банк змінив порядок та строк повернення кредиту у зв'язку з чим він наступив 26.08.2010 р., а тому звернення з позовом про стягнення заборгованості за відсотками та пенею в 2018 році відбулось із пропуском строку позовної давності.

Позивач у відповіді на відзив від 24.04.2018 р. посилається на те, що йому не було відомо про існування судового рішення Ленінського районного суду м.Вінниці по справі № 2-3376/10 від 26.08.2010 р., а також про те, що вказане рішення не є виконаним.

При цьому позивач зазначає, що кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. є 11.03.2015 р., що свідчить про відсутність пропуску строку позовної давності.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив від 04.05.2018 р. з мотивами викладеними у відповіді на відзив не погоджується вказуючи про те, що позивач знав про наявність судового рішення, оскільки неодноразово подавав заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні та про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Також відповідач вказує, що невиконання судового рішення не дає підстави для повторного стягнення тієї ж суми заборгованості в судовому порядку.

Окрім того відповідач зазначає, що перед зверненням з позовом до суду в 2008 році Банк неодноразово надсилав вимоги про дострокове повернення кредиту, а прийняттям судового рішення 26.08.2010 р. фактично змінено строк погашення кредиту.

В свою чергу позивач у запереченні проти заяви про застосування строків позовної давності від 26.06.2018 р. вказує, що кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. є 11.03.2015 р., а тому звернення з позовом до суду 11.03.2018 р. відбулось в межах строку позовної давності, а такої підстави для припинення зобов'язання як закінчення строку дії договору діюче законодавство не містить.

Третя особа у відзиві на позовну заяву від 24.04.2018 р. проти заявленого позову заперечує з мотивів аналогічних відзиву відповідача, а саме просить провадження у справі закрити в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 46 750,02 доларів США та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 15 192,26 доларів США, а також застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 12.03.2008 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та Спільним Українсько-Польським підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю "Варта" укладено кредитний договір № 0 за умовами якого Позичальник зобов'язувався після отримання 51 000,00 доларів США повернути кредит не пізніше 11.03.2015 р. сплачуючи за користування кредитними коштами проценти, комісії тощо (а.с.11-17, т.1).

До вказаного Договору сторонами підписано додаток № 1 "Графік погашення кредиту" умови якого передбачали щомісячне погашення кредиту з остаточним поверненням останнього 11.03.2015 р. (а.с.18-19, т.1).

В матеріалах справи наявні меморіальний ордер від 13.03.2008 р. який підтверджує факт отримання відповідачем 51 000,00 доларів США кредиту та банківські виписки за кредитним договором.

Після видачі кредиту АКІБ "УкрСиббанк" звернувся із позовом від 01.06.2009 р. до Ленінського районного суду м.Вінниці про стягнення солідарно із Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" та громадянина ОСОБА_2 простроченої заборгованості за кредитними договорами, в т.ч. і за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. (а.с.176, т.1).

Згідно уточненої позовної заяви № 30-71/692 від 25.08.2010 р. АКІБ "УкрСиббанк" з поміж іншого просив стягнути солідарно із Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" та громадянина ОСОБА_2 заборгованість рядом кредитних договорів в т.ч. і за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. в сумі 46 750,02 доларів США заборгованості за кредитом, 15 192,26 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 217,04 доларів США пені, 5 000,00 грн неустойки (а.с.177, т.1).

Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 26.08.2010 р. у справі № 2-3376/10 позов АКІБ "УкрСиббанк" задоволено та стягнуто заборгованість із відповідачів (а.с.178-179, т.1).

На виконання вказаного рішення 07.11.2011 р. було видано виконавчий лист (а.с.180, т.1).

В подальшому 08.12.2011 р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в т.ч. і за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. (а.с.117-136, т.1).

Також судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Вінниці від 16.12.2011 р. у справі № 2-3376/10 задоволено заяву ПАТ "УкрСиббанк" та видано дублікат виконавчого листа (а.с.181-182, т.1).

При цьому ухвалою Вінницького міського суду м.Вінниці від 30.10.2012 р. відмовлено в задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" про заміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчим листом виданим на виконання рішення Ленінського районного суду м.Вінниці у справі № 2-3376/10 від 26.08.2010 р. (а.с.183-184, т.1).

Також в матеріалах справи містяться ухвали Вінницького міського суду від 19.12.2017 р. якими відмовлено ПАТ "Дельта Банк" в задоволенні заяв про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі № 2-3376/10 та поновленні строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Із пояснень учасників справи слідує, що останні не заперечують обставин укладення кредитного договору № 0 від 12.03.2008 р., отримання кредиту, наявності за вказаним кредитним договором простроченої заборгованості в розмірі 46 750,02 доларів США, яку було стягнуто рішенням суду від 26.08.2010 р.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням встановлених обставин справи, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 46 750,02 доларів США за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р., стягнення за яким вже відбулось за судовим рішенням, яке набрало законної сили не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України.

Згідно з приписами п.3 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Оскільки вказана норма носить відсильний характер, суд приймає до уваги те, що згідно з п.2 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Виходячи із змісту позову АКІБ "УкрСиббанк" на підставі якого було прийнято 26.08.2010 р. рішення Ленінським районним судом м.Вінниці у справі № 2-3376/10 суд дійшов переконливого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі позаяк підстава заявленого позову (невиконання умов кредитного договору № 0 від 12.03.2008 р.), предмет позову (стягнення боргу за кредитом в сумі 46 750,02 доларів США) та суб'єктний склад учасників даної справи тотожний справі № 2-3376/10 (позивач - АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого став ПАТ "Дельта Банк" за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., відповідач - Спільне Українсько-Польське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Варта").

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 1 219 682,13 грн заборгованості за простроченими відсотками за період з 01.03.2015 р. по 28.02.2018 р., 12 013,69 грн пені за період з 01.03.2017 р. по 15.02.2018 р. суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Водночас у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом до 11.03.2015 р.

Відтак, у межах строку кредитування до 11.03.2015 р. відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

У даному випадку виходячи із змісту позовної заяви АКІБ "УкрСиббанк" та рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 26.08.2010 р. у справі № 2-3376/10 суд дійшов висновку, що Банк звертаючись з позовом до суду обгрунтовував свої вимоги приписами ч.2 ст.1050 ЦК України та вимагав від відповідача дострокового повернення кредиту, а тому після пред'явлення такої вимоги у нього припиняється право на нарахування процентів за користування кредитом.

З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності суд зазначає, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

З огляду на те, що у зв'язку із заявленням вимоги про дострокове повернення кредиту припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після прийняття судового рішення 26.08.2010 позивач не міг такі проценти нараховувати.

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після вимоги про дострокове повернення кредиту у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 01.03.2015 р. по 28.02.2018 р. позовна давність не може бути застосована, а тому вказана вимога є необґрунтованою.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося у зв'язку із заявленням вимоги про дострокове повернення кредиту, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої неустойки за один рік до його звернення до суду.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу та пені, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За вказаних вище обставин у задоволенні заявленого позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Приймаючи рішення у даній справі судом було враховано правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

02.08.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1 219 682,13 грн заборгованості за простроченими відсотками за період з 01.03.201 р. по 28.02.2018 р. та 12 013,69 грн пені за період з 02.03.2017 р. по 28.02.2018 р. за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. відмовити.

2. Провадження у справі в частині вимоги про стягнення 46 750,02 дол.США, що є еквівалентом 1 248 201,22 грн заборгованості за простроченим кредитом за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 р. закрити.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 03 серпня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2,3 - позивачу - вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133; представнику позивача Трухно М.М. - АДРЕСА_1.

4 - відповідачу - вул. Пирогова, буд. 119-а, м. Вінниця, 21037.

5 - третій особі - АДРЕСА_2.