ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2018 р. Справа № 903/345/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут", м.Луцьк

до відповідача: Головного управління Національної поліції у Волинській області, м. Луцьк

про стягнення 585 962 грн. 66 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Касьянова К.М.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Суть спору: на адресу суду надійшла позовна заява ТОВ "Волиньгаз Збут" №2033/06-06 від 21.05.2018 року про стягнення з відповідача ГУ НП у Волинській області 596 112 грн. 96 коп., в т.ч. 569 714 грн. 92 коп. основного боргу, 20 748 грн. 01 коп. пені, 1 826 грн. 41 коп. 3% річних, 3 823 грн. 62 коп. інфляційних втрат.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВVLz273-18 від 31.01.2018 року щодо оплати поставки газу на умовах договору.

Ухвалою суду від 29.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 20.06.2018 року; запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують одночасне надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 31.05.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №887. Строк для подання відзиву по 15.06.2018 року.

15.06.2018 року надійшов відзив відповідача №154/26/01-2018, згідно якого ГУ Національної поліції у Волинській області позовні вимоги визнає частково в частині стягнення основного боргу в сумі 569 714 грн. 92 коп. Зазначає, що 13.06.2018 року, 15.06.2018 року здійснено часткову оплату заборгованості в сумі 10 140 грн. 72 коп. В задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій просить відмовити, оскільки зобов'язання щодо оплати поставленого газу не виконане своєчасно відповідачем з причин, які напряму не залежать від нього (фінансування з Держбюджету). Штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, їх стягнення буде додатковим навантаженням на видатки Державного бюджету.

У клопотанні від 19.06.2018 року №160/26/01-2018 відповідач розгляд справи просить відкласти у зв'язку з перебуванням його представника у щорічній відпустці.

Відповідно до ст. 46 ГПК України, в межах повноважень, наданих довіреністю, представник позивача Гаврилюк Д.Ю. у зв'язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості в сумі 10 140 грн. 72 коп. 20.06.2018 року подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 559 574 грн. 20 коп. основного боргу, 1 826 грн. 41 коп. 3% річних, 20 748 грн. 01 коп. пені, 3 823 грн. 62 коп. інфляційних втрат.

Протокольною ухвалою суду від 20.06.2018р. прийнято зменшення позовних вимог, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 585 972 грн. 24 коп.

Господарський суд протокольною ухвалою від 20.06.2018 року закрив підготовче засідання, розгляд справи по суті призначив 25.07.2018 року о 10 год. 30 хв. Клопотання Головного управління Національної поліції у Волинській області №160/26/01-2018 від 19.06.2018 року про відкладення розгляду справи відхилено, як необґрунтоване.

Позивач у поясненнях на відзив від 09.07.2018 року №1055/06-06 (вх. №01-55/7198/18 від 10.07.2018р.) повідомив, що не заперечує проти поданого відповідачем 15.06.2018 року клопотання про зменшення розміру пені.

25.07.2018 року від позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого просить стягнути з ГУ Національної поліції у Волинській області 569 714 грн. 92 коп. основного боргу, 20 735 грн. 26 коп. пені за період з 11.04.2018 року по 24.05.2018 року, 1 829 грн. 58 коп. річних за період з 11.04.2018 року по 24.05.2018 року та 3 823 грн. 62 гоп. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 25.07.2018 року протокольною ухвалою господарським судом прийнята заява позивача про уточнення позовних вимог, в частині нарахування на суму боргу, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 585 962 грн. 66 коп.

У судове засідання 25.07.2018 року представники сторін не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

31.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" (постачальник) і Головним управлінням Національної поліції у Волинській області (споживач) укладено договір №41АВVLz273-18 на постачання газу для потреб непобутових споживачів (а.с. 11-18).

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що ціна газу становить 9 211 грн. 70 коп. за 1000 куб. м, крім того ПДВ 1 842 грн. 34 коп., всього з ПДВ - 11 054 грн. 04 коп.

Відповідно до п.п. 3.5, 3.6 договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу. визначеного відповідно до розділу II цього договору. Загальна сума договору складається з місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним Договором.

Згідно п.п. 4.2.2 п.4.2 договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за звітним шляхом перерахування на розрахунковий рахунок (зазначений в рахунку-фактурі) постачальника залишку суми, визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 01 по 03 числа наступного за звітним.

Підпунктом 5.4.2 пункту 5.4 договору встановлено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість газу на умовах і в обсягах, визначених договором.

Відповідно до п. 11.1 договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору постачальник поставив споживачу, а споживач прийняв природний газ в обсязі 53,766 тис. куб.м. на загальну суму 576 556 грн. 48 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року № ВОЗ00003779 на суму 50 368 грн. 00 коп., № ВОЗ00003780 на суму 35 730 грн. 50 коп., № ВОЗ00003825 на суму 35 923 грн. 52 коп., № ВОЗ00003977 на суму 50 292 грн. 94 коп., № ВОЗ00004445 на суму 19 302 грн. 19 коп., № ВОЗ00004626 на суму 40 470 грн. 26 коп., № ВОЗ00004979 на суму 29 693 грн. 21 коп., № ВОЗ00005532 на суму 216 173 грн. 83 коп., № ВОЗ00005647 на суму 2 595 грн. 07 коп., № ВОЗ00005718 на суму 4 632 грн. 53 коп., № ВОЗ00006046 на суму 804 грн. 26 коп., № ВОЗ00006118 на суму 25 178 грн. 64 коп., № ВОЗ00006154 на суму 6 841 грн. 56 коп., № ВОЗ00006215 на суму 16 106 грн. 60 коп., № ВОЗ00006376 на суму 17 350 грн. 52 коп., № ВОЗ00007335 на суму 25 092 грн. 85 коп. (а.с. 19-33).

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання за договором про закупівлю природного газу не виконав належним чином, за поставлений природний газ розрахувався невчасно та не в повному обсязі, чим порушив умови п. 4.2.1 договору, що спричинило звернення кредитора з позовом до суду.

Беручи до уваги підписання сторонами договору, отримання відповідачем на його виконання природного газу, не проведення в повному обсязі розрахунку за нього, господарський суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість пред'явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення 559 574 грн. 20 коп. - основного боргу (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15.06.2018 року) та вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задоволити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 20 735 грн. 26 коп. пені.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6. 2 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день простроченого платежу.

Нараховані позивачем 20 735 грн. 26 коп. пені за період з 11.04.2018 року по 24.05.2018 року підставні та підлягають до стягнення з відповідача згідно ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п.п. 6.2.1. п. 6.2 договору.

Водночас, відповідач просить зменшити розмір нарахованої до стягнення пені. Відповідно до ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання щодо зменшення стягнення пені, суд виходить з того, що приймаючи рішення, суд має право зменшити розмір санкцій, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Враховуючи клопотання відповідача, фінансування Головного управління Національної поліції у Волинській області з Державного бюджету України, не обґрунтування позивачем наявності збитків, пов'язаних з несвоєчасною оплатою відповідачем боргу, незначний період прострочення, відсутність заперечення позивача щодо зменшення пені, суд дійшов висновку про зменшення пені до 10% та стягнення з відповідача пені в сумі 2 073 грн. 53 коп. У стягненні 18 661 грн. 73 коп. пені відмовити.

Позивач також просить стягнути з відповідача 1 829 грн. 58 коп. річних та 3 823 грн. 62 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок прозивача за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 1 829 грн. 58 коп. річних та 3 829 грн. 62 коп. інфляційних втрат є правомірною та підлягає до задоволення.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, не є штрафними санкціями, суд позбавлений права їх зменшення.

Оскільки спір до суду доведено з вини відповідача, судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області (43000, вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" (43025, вул. І.Франка, 12, м. Луцьк, код 39589216)

- 559 574 грн. 20 коп. основного боргу, 2 073 грн. 53 коп. пені, 1 829 грн. 58 коп. річних, 3 823 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 8 789 грн. 44 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору, а всього: 576 090 грн. 37 коп. (п'ятсот сімдесят шість тисяч дев'яносто грн. 37 коп.)

3. У стягненні 18 661 грн. 73 коп. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

повний текст рішення

складений 06.08.2018 року

Суддя А. М. Кравчук