ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

26 липня 2018 року

Справа № 926/989/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. та секретаря судового засідання Попової К.Г. розглядає справу №926/989/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6)

До Вищого навчального закладу України "Буковинський державний медичний університет" (58002, м.Чернівці, пл.Театральна, 2)

Про стягнення пені та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов’язання в сумі 1388,35 грн.

Суддя С.М. Гушилик

За участю представників:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19.04.2018 року (згідно штемпелю на конверті) звернулось з позовом до Вищого навчального закладу України "Буковинський державний медичний університет" про стягнення пені та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов’язання – 1388,35 грн., з яких пеня – 1129,47 грн. та 3 % річних – 258,88 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31.01.2014 року між сторонами був укладений договір купівлі – продажу природного газу №1762/14 – ТЕ – 38. В порушення умов договору споживач за спожитий газ розрахувався несвоєчасно та в неповному обсязі, що стало підставою для нарахування пені в сумі 1129,47 грн. та 3% річних в сумі 258,88 грн.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року (суддя Гурин М.О.) прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.05.2018 року.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року задоволено клопотання позивача про проведення 20.03.2018 року підготовчого засідання в режимі відеоконференції та доручено Київському апеляційному господарському суду (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1) забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 14.05.2018 року.

11.05.2018 року, відповідач через відділ документального забезпечення та аналітичної роботи суду подав клопотання про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення з Вищого навчального закладу України "Буковинський державний медичний університет" заборгованості за договором купівлі – продажу №1762/14 – ТЕ – 38 від 31.01.2014 року, а відтак просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14.05.2018 року, до початку судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, у зв’язку з перебуванням у відрядженні.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року відкладено розгляд підготовчого засідання на 24.05.2018 року у зв’язку із клопотанням відповідача.

23.05.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що виплата платежів за використаний природний газ за вказаний період відбулася не з його вини, а у зв’язку з несвоєчасним проведенням оплати за газ органами державної казначейської служби.

Ухвалою суду від 24.05.2018 року (суддя Гурин М.О.) закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 13.06.2018 року.

Згідно з розпорядження керівника апарату господарського суду Чернівецької області №32/18 від 13.06.2018 року призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв’язку із перебуванням судді Гурина М.О. у щорічній відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2018 року розгляд справи доручено судді Бутирському А.А.

До початку судового засідання, 13.06.2018 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року у зв’язку із нез'явленням позивача відкладено розгляд справи по суті на 09.07.2018 року.

Судове засідання призначене на 09.07.2018 року не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Бутирського А.А. у щорічні відпустці, про що сторони були сповіщенні, шляхом отримання повідомлення про неможливість проведення судового засідання.

Згідно з розпорядження керівника апарату господарського суду Чернівецької області №43/18 від 16.07.2018 року призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв’язку із перебуванням судді Бутирського А.А. у щорічній відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018 року розгляд справи доручено судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 17.07.2018 року розгляд справи по суті призначено на 26.07.2018 року. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

В судове засідання призначене на 26.07.2018 року представники сторін не з’явились, причини нез’явлення суду не відомі, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смірнова проти України).

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і Вищим навчальним закладом України "Буковинський державний медичний університет" був укладений договір купівлі – продажу природного газу №1762/14 – ТЕ – 38 (далі – договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов’язується передати у власність покупця у 2014 році природній газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах передбачених договором.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що газ продається з метою використання виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо – комерційної діяльності).

Продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ в обсягах 380,400 куб. метрів. Обсяги газу, що плануються передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1, 2.1.1 договору).

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1000 куб.метрів газу, з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без ПДВ складає 1091,00 грн., крім того ПДВ – 218,20 грн.

Загальна сума договору без ПДВ складає 415015,40 грн. та ПДВ 20% – 83003,28 грн. (п.5.5 договору).

Згідно з п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 7 договору сторони визначили, відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань. Так п.7.2 договору – у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюються тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п.11 договору).

Докази визнання Договору у встановленому законом порядку недійсним відсутні.

У відповідності до умов договору, позивач надав відповідачу послуги з постачання природного газу відповідно до договору, протягом 2014 року, що підтверджується актами приймання – передачі природного газу за відповідний період (акт від 31.01.2014 року на суму 72006,00 грн., акт від 28.02.2014 року на суму 66572,82 грн., акт від 31.03.2014 року на суму 40881,07 грн., акт від 30.04.2014 року на суму 11637,48 грн., акт від 31.05.2014 року на суму 4257,51 грн., акт від 30.06.2014 року на суму 1720,29 грн., акт від 30.09.2014 року на суму 3887,02 грн., акт від 31.10.2014 року на суму 17384,87 грн., акт від 30.11.2014 року на суму 40454,28 грн., акт від 31.12.2014 року на суму 55786,32 грн.).

В порушення умов договору за отриманий газ відповідач розрахунок проводив несвоєчасно, так за поставлений газ відповідач проводив розрахунок наступним чином:

– за січень 2014 року поставка на суму 72006,00 грн. – оплата була проведена 28 лютого на суму 25518,94 грн., та 28 березня 46487,06 грн., тоді як оплата повинна була бути проведена до 15 лютого;

– за лютий 2014 року поставка на суму 66572,82 грн. оплата повинна була бути проведена до 15 березня - оплата була проведена 28 березня;

– за квітень поставка на суму поставка на суму 11637,48 грн. оплата повинна була бути проведена до 15 травня - оплата була проведена 19 травня.

Враховуючи факт несвоєчасної оплати за газ, позивач здійснив нарахування пені в сумі 1129,47 грн. та 3% річних в сумі 258,88 грн., а саме: за період прострочення оплати природного газу: за зобов’язаннями за січень 2014 року – пені в сумі 797 грн., 3% річних в сумі 183,92 грн.; за лютий 2014 року пені в сумі 308,24 грн., 3% річних в сумі 71,13 грн., за квітень 2014 року пені в сумі 24,23 грн., 3% річних в сумі 3,83 грн.

Станом на березень 2018 року сума пені та 3% річних відповідачем не погашена, а відтак позивач звернувся із позовом до суду про стягнення суми пені в розмірі 1129,47 грн. та 3% річних в розмірі 258,88 грн. в судовому порядку, яку просить задовольнити в повному обсязі.

Факт несвоєчасної проплати за отриманний газ відповідачем визнається, але проти позовних вимог останній заперечує, лише посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовною вимогою про стягнення пені та 3% річних, які нараховані за 2014 рік.

Судом, дослідженні наступні документи: договір купівлі – продажу природного газу №1762/14 – ТЕ – 38 від 31.01.2014 року, додаткові угоди №1 від 28.02.2014 року, №2 від 29.04.2014 роки, акт прийому – передачі природного газу за 2014 рік та розрахунок штрафних санцій.

Дослідивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір купівлі – продажу природного газу №1762/14 – ТЕ – 38 від 31.01.2014 року як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки газу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов’язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов’язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико – хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно – правовими актами.

Права та обов’язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно – правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 п.1 ст.199 ГК України до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Приписами статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько – правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько – правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов’язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов’язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов’язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами статті 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов’язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов’язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частинами 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що: штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом з достовірністю встановлено, що відповідач несвоєчасно виконував грошові зобов'язання по оплаті за поставлений йому природній газ, у зв'язку з чим, позивач за прострочення платежу правомірно нарахував згідно умов п.7.2.1 договору пеню у сумі 1129,47 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно розраховано пеню в сумі 1129,47 грн. та 3% річних в сумі 258,88 грн., за невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, а відтак вимоги про стягнення цих сум є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Що ж стосується заперечень відповідача та заяви про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Слід врахувати, що відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, положеннями статті 259 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Враховуючи, що сторонами у договорі встановлено збільшений строк позовної давності, у спірних правовідносинах застосовується збільшена позовна давність строком в п’ять років, встановлена умовами укладеного між сторонами договору.

Згідно із п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господрськів спорів" визначено,що за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена, як в укладеному сторонами договорі купівлі – продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що сторонами у договорі встановлено інший порядок нарахування штрафних санкцій (пені, інфляційних та 3% річних), ніж визначено частиною 6 статті 232 ГК України, у спірних правовідносинах застосовуються умови нарахування пені та 3% річних, визначені в укладеному між сторонами договорі, тобто протягом п’яти років, що передують моменту звернення з позовом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1статті 73 ГПК України є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене та на переконання суду, відповідачем не обґрунтовано належним чином ті обставини, які б могли бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 129 ГПК України судовий збір в разі задоволення позовних вимог покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 219, 222, 232, 233, 236 – 238, 240 – 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш ИВ :

1.Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, код 20077720) до Вищого навчального закладу України "Буковинський державний медичний університет" (58002, м.Чернівці, пл.Театральна, 2) про стягнення пені в сумі 1129,47 грн. та 3% річних в сумі 258,88 грн. задовольнити.

2.Стягнути з Вищого навчального закладу України "Буковинський державний медичний університет" (58002, м.Чернівці, пл.Театральна, 2, код 02010971) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 1129,47 грн. пені, 258,88 грн. 3% річних та 1762 грн. судового збору.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб – порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб – адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено 30.07.2018 року.

Суддя С.М. Гушилик