ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 Справа № 917/637/18

За позовною заявою Заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратура вул. Свободи , 4-а, м.Кременчук, Полтавська область, 39600 в інтересах держави в особі Кременчуцької загальноосвітньої школи №17 "Вибір" імені М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради, вул. Тараса Бульби, 14, м.Кременчук, Полтавська область, 39610

до Фізичної особи - підприємця Авраменка Анатолія Юрійовича АДРЕСА_1, 39600

про визнання недійсним договору

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Олефір О.І.

Представники:

Від позивача : не зявилися;

Від відповідача : не зявилися;

Представник прокуратури :ОСОБА_3, посвідчення № 045593 від 19.01.17р.

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.233 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання недійсним Договору №22 від 14.03.2018, укладений між Кременчуцькою загальноосвітньою школою №17 "Вибір" імені М.Г. Неленя () та Фізичної особою - підприємцем Авраменком Анатолієм Юрійовичем (ід. код НОМЕР_1) та припинити зобов"язання за договором на майбутнє.

Представник позивача в судове засідання не з"явився та до суду надіслав клопотання про підтримання позову в повному обсязі (вх. канцелярії суду №5934 від 19.06.2018р.).

Представник прокуратури позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовні заяві.

22.06.2018р. за вх. канцелярії суду №6092 від ФОП Авраменко А.Ю. надійшла заява про визнання позову в повному обсязі. У вказаній заяві відповідач просить розглядати справу без його участі.

В судовому засіданні 24.07.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено про дату складання повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

13 квітня 2018 року між Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІН ступенів № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя (далі - ЗОШ № 17, Покупець) та фізичною особою підприємцем Авраменком Анатолієм Юрійовичем (далі Постачальник) укладено договір № 22 (далі - договір).

За умовами Договору, Постачальник зобов'язується передати Покупцеві у власність металопластикові вікна та двері (далі - товар), а Покупець - прийняти товар та оплатити його. Кількість, ціна та ціна товару визначається згідно рахунків, накладних та актів виконаних робіт, які надаються виконавцем (п. 1.1, 1.2 договору) .

Відповідно до п. 2.1., 2.2 загальна сума Договору становить 199 995 грн. Фактична загальна ціна Договору складається з сум вартості партій товару, що передається Покупцю за накладними, рахунками, специфікаціями, які після їх підписання стають невід'ємною частиною даного Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018. (п. 6.1. договору)

Позивач та Кременчуцька місцева прокуратура просить суд визнати недійсним укладений Договір з огляду на те що, в порушення вказаних вимог Цивільного та Господарського кодексів України, у договорі № 22 від 13.04.2018 не визначено конкретне найменування, ціну за одиницю товару та кількість продукції, що є предметом цього Договору.

Кременчуцька ЗОШ № 17 знаходиться у комунальній власності Кременчуцької міської ради Полтавської області. Оскільки, стороною Договору № 22 від 13.04.2018 є комунальна установа, яка є розпорядником бюджетних коштів, а розрахунок за отриманий товар здійснюється за кошти бюджету, необхідно враховувати вимоги законодавства, що регулює порядок проведення публічних закупівель.

Укладення Кременчуцькою ЗОШ І-ІП ступенів №17 «Вибір імені М.Г. Неленя (покупцем) спірного договору на поставку продукції; відсутності визначеного конкретного предмета закупівлі, суперечить вимога ст. 2, 3, Закону України «Про публічні закупівлі», п. 1 розділу II Поряд» визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерсті економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 №454.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушена або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, де компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 53 ГПЖ України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно зі ст. 327 ЦК України та ч. З ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Використання коштів місцевого бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.

Окрім того, відповідно до преамбули Закону України «Про публічн закупівлі», цей Закон встановлює правові та економічні засади здійсненій закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави ті територіальної громади.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України (кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей) є обов'язковою передумовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової держави.

Звернення прокурора до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час витрачання бюджетних коштів.

Відповідно до п. 1.1, 1.3, 1.4 Статуту (знаходиться у вільному доступі на офіційному веб-сайтІ школи) Кременчуцька ЗОШ № 17 створена 1 вересня 1965 року відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області і знаходиться у комунальній власності Кременчуцької міської ради Полтавської області. Кременчуцька ЗОШ № 17 є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установі банку, печатку, штамп, ідентифікаційний код. Засновником (власником) навчального закладу є територіальна громада м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Згідно п. п. 6.2, 6.3 Статуту фінансово-господарська діяльність навчального закладу здійснюється на основі його кошторису. Джерелами формування кошторису навчального закладу є в тому числі :

кошти засновника;

кошти державного бюджету;

кошти місцевого бюджету у розмірі, передбаченому нормативами фінансування загальної середньої освіти для забезпечення вивчення предметів в обсязі Державних стандартів освіти.

Згідно п.п.9, 18 ч.І ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така

діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом.

Відповідно п.1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 №454, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з п. 17 і 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 №1749, за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Згідно ч. 5 ст. 259 Господарського кодексу України складовою частиною національної системи класифікації є національні класифікатори. Національні класифікатори та процедури їх розроблення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.

Національний класифікатор України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021:2015, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 №1749, призначений для стандартизації опису в договорах (контрактах) предмета державних закупівель, забезпечування більшої прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти.

Відповідно до ч.1, 7 ст.2 Закону України «Про публічні закупівлі» під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

Згідно ст. З Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об'єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

При здійсненні закупівлі покупцем, Кременчуцькою ЗОШ І-ІИ ступенів № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя, не визначено конкретний предмет закупівлі відповідно до вимог вищевказаного законодавства на підставі Національного класифікатора України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021:2015.

Указане не відповідає визначеним у ст. З Закону України «Про публічні закупівлі» принципам здійснення закупівель: відкритість та прозорість на всі стадіях закупівель, запобігання корупційним діям і зловживанням.

В вимог Цивільного та Господарського кодексів України, у договорі № 22 від 13.04.2018 не визначено конкретне найменування, ціну за одиницю товару та кількість продукції, що є предметом цього договору.

Згідно з ч.І ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійснос правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороно] (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою л шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо йоі недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнанг такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсніст правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інп заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановленії законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорювани правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що змі( правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільної законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ч.І ст.207 Господарського кодексу України судом мол бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, и не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечні інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарські-відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетени (спеціальної правосуб'єктності).

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсніс: правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інп заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлені законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорювані правочин).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищої господарського суду України «Про деякі питання визнанням правочин (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, вирішуючи спор про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарські суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оскільки спірний договір про закупівлю металопластикових вікон та дверей за кошти бюджету між Кременчуцькою ЗОШ І-Ш ступенів № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя та ФОГТ Авраменком А.Ю. від 13.04.2018 № 22 укладено сторонами з порушеннями ст.ст. 656, 669 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про публічні закупівлі», п. 1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку І торгівлі України від 17.03.2016 №454, наявні правові підстави для визнання вищезазначеного договору недійсним.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно вимог ч. 3 ст. 207 ГК України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або частково, припиняється з дня набрання рішенням законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237,238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір №22 від 14.03.2018, укладений між Кременчуцькою загальноосвітньою школою №17 "Вибір" імені М.Г. Неленя () та Фізичної особою - підприємцем Авраменком Анатолієм Юрійовичем (ід. код НОМЕР_1) та припинити зобов"язання за договором на майбутнє.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Авраменка Анатолія Юрійовича (АДРЕСА_1, 39600, ід. код НОМЕР_1) на користь прокуратури Полтавської області (м.Полтава, вул.1100 річчя Полтави, 7, р/р 6160 банк ДКСУ м.Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати на сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення е складено 03.08.2018р.

Суддя Гетя Н.Г.