РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2018Справа № 910/3959/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА ГЛОБАЛ ВАЙН"

про стягнення 881 553,87 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА ГЛОБАЛ ВАЙН" (відповідач) про стягнення 881553,87 грн. заборгованості, яка складається з: 803 934,50грн. - заборгованість за поставлений товар, 51 290,61 грн. - пеня; 4 838,84 грн. - 3 % річних; 21 489,92 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № ТА 000438-14 від 12.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3959/18 та призначено підготовче засідання у справі на 08.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 відкладено розгляд справи № 910/3959/18 на 29.05.2018.

В судовому засіданні 29.05.2018 відкладено підготовче засідання у справі №910/3959/18 на 19.06.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено відповідачу ухвалу про виклик у судове засідання 19.06.2018.

06.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2018 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

11.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні, суд розглянувши заяву про уточнення позовних вимог, прийшов до висновку про наступне.

У своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 881553,87 грн. заборгованості, яка складається з: 803 934,50 грн. - заборгованість за поставлений товар, 51290,61 грн. - пеня, 4 838,84 грн. - 3 % річних, 21 489,92 грн. - інфляційні втрати. Також позивачем заявлено про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 20423,31 грн., з яких: 13223,31 грн. - судовий збір, 7200,00 грн. - витрати на правничу допомогу.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право, зокрема подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду.

Судом встановлено, що матеріально-правова вимога, обраний спосіб захисту порушеного права, обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, викладені у позові, залишились незмінними та позивачем лише зазначено які суми та судові витрати заявляться у даній справі.

Таким чином, суд розглядає даний спір в межах заявлених позовних вимог, але з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог щодо судових витрат.

В судовому засіданні 19.06.2018 оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.07.2018, про що постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання та направлено сторонам ухвалу про виклик у судове засідання 17.07.2018.

Представник позивача в судове засідання 17.07.2018 не з'явився, про розгляд справи по суті був повідомлений належним чином ухвалою суду від 19.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, про розгляд справи був повідомлений ухвалою суду від 19.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №011.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки, відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, то справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА ГЛОБАЛ ВАЙН" (покупець, відповідач) укладений договір поставки № ТА 000438-14 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця гофрокартонну продукцію (товар), а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Найменування, кількість, термін та місце поставки товару погоджується сторонами до початку поставки та вказуються у заявках-замовленнях, що є невід'ємними частинами цього договору, рахунках-фактурах та видаткових накладних (п. 1.2. договору).

Згідно із п. 3.1. договору ціни, термін їх дії та асортимент на товар вказуються у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору поставки, а також у рахунках-фактури, видаткових та податкових накладних.

Відповідно до пункту 3.2. договору, у редакції додаткової угоди №1 від 12.05.2014, покупець зобов'язаний здійснити післяоплату у розмірі 100% від погодженої вартості даної партії товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок постачальника.

На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 826582,85 грн., що підтверджується:

видатковою накладною № 10444 від 20.11.2017 на суму 62491,29 грн., товарно-транспортна накладна № 10444 від 20.11.2017;

видатковою накладною № 10554 від 22.11.2017 на суму 59978,76 грн., товарно-транспортна накладна № 10554 від 22.11.2017;

видатковою накладною № 11613 від 18.12.2017 на суму 279054,59 грн., товарно-транспортна накладна № 11613 від 18.12.2017;

видатковою накладною № 10725 від 27.11.2017 на суму 263054,59 грн., товарно-транспортна накладна № 10725 від 27.11.2017;

видатковою накладною № 11733 від 20.12.2017 на суму 161421,97 грн., товарно-транспортна накладна № 11733 від 20.12.2017.

В пункті 5.2. договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати товару.

Відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого позивачем товару у сумі 22648,35 грн., у зв'язку із чим заборгованість відповідача становить 803934,50 грн.

Оскільки, відповідач не здійснив оплату за поставлений товар за договором поставки № ТА 000438-14 від 12.05.2014 у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 803934,50 грн. та у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем нараховані 51290,61 грн. - пені, 4 838,84 грн. - 3 % річних та 21 489,92 грн. - інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач згідно із видатковими накладними № 10444 від 20.11.2017, № 10554 від 22.11.2017, № 11613 від 18.12.2017, № 10725 від 27.11.2017, № 11733 від 20.12.2017, № 11733 від 20.12.2017 поставив відповідачу товар на суму 826582,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункту 3.2. договору, у редакції додаткової угоди №1 від 12.05.2014, сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється відповідачем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи заборгованість відповідача становить 803934,50 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов'язання за договором у сумі 803934,50 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 803 934,50 грн.

Позивач нарахував за періоди з 21.12.2017 по 21.03.2018, з 23.12.2017 по 21.03.2018, з 28.12.2017 по 21.03.2018, з 18.01.2018 по 23.03.2018, з 20.01.2018 по 23.03.2018 пеню у сумі 51290,61 грн., 3 % річних у сумі 4 838,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 21 489,92 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у пункті 5.2. договору, згідно із яким сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару відповідач зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунки пені та 3% річних за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", судом встановлено, що позивачем при розрахунку пені та 3% річних допущені помилки та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у сумі 51290,60 грн., 3 % річних у розмірі 4838,83 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Розрахунок інфляційні втрати у розмірі 21489,92 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з наданням правничої допомоги у розмірі 7200,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, судові витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

За розрахунком наявним в матеріалах справи, розмір витрат понесених позивачем правову допомогу надану адвокатом Старюк В.А. на підставі договору про надання юридичних послуг від 01.01.2018 становить 7200,00 грн.

Однак, доказів на підтвердження оплати правничої допомоги у розмірі 7200,00 грн. позивач суду не надав.

Оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн., то суд зазначає, що вказана сума не підлягає відшкодуванню на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА ГЛОБАЛ ВАЙН" (03022, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 34, корпус Г, кімната 202; ідентифікаційний код 36805359) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" (75101, Херсонська обл., Олешківський район, місто Олешки, ВУЛИЦЯ ГВАРДІЙСЬКА, будинок 103; ідентифікаційний код 38045226) заборгованість у сумі 803 934,50 грн., пеню у сумі 51290,60 грн., 3 % річних у розмірі 4838,83 грн., інфляційні втрати у розмірі 21489,92 грн. та судовий збір у розмірі 13223,31 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 27.07.2018.

Суддя О.В. Гулевець