ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2018 справа № 908/411/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від у справі07.05.2018р. (повний текст підписано 11.05.2018р.) №908/411/18 (суддя Проскуряков К.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ
доДержавного підприємства Підприємство Біленківської виправної колонії №99 Управління державного департаменту з питань виконання покарань в Запорізькій області, с.Біленьке Запорізької області
простягнення 24951,96грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Державного підприємства Підприємство Біленківської виправної колонії №99 Управління державного департаменту з питань виконання покарань в Запорізькій області, с.Біленьке Запорізької області про стягнення 24951,96грн., які складаються з пені в розмірі 14899,63грн., інфляційних у розмірі 9138,06грн. та 3% річних у розмірі 914,21грн.

Позовні вимоги мотивовані простроченням виконання відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №1450/15-БО-13 від 31.12.2014р. в частині оплати вартості отриманого товару, у звязку з чим наявні підстави для нарахування пені, інфляційних та 3% річних на суму простроченої заборгованості.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.05.2018р. (повний текст підписано 11.05.2018р.) у справі №908/411/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог, враховуючи проведення повної оплати заборгованості відповідачем до 30.11.2016р. та приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016р. (далі - Закон України).

Не погодившись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з доводами апелянта, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ч.2 ст.11, ч.1, 2 ст.236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). За твердженнями скаржника, застосування судами положень Закону до спірних правовідносин на момент прийняття рішення є неправомірним, оскільки, виходячи з аналізу положень Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - Реєстр). Оскільки підприємство відповідача не було включено до відповідного Реєстру, застосування даного Закону до правовідносин між позивачем та відповідачем є неправомірним. На переконання апелянта, сплата заборгованості до вступу в дію названого Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки, інфляційних, процентів річних.

У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 ГПК України за протоколом автоматизованого розподілу від 14.06.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_4

Ухвалою від 18.06.2018р. вказана колегія суддів відкрила апеляційне провадження у справі №908/411/18 та зобовязала відповідача до 27.06.2018р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2018р. після проведення підготовчих дій судова колегія призначила розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи відсутність відповідного клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тоді як судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням учасників справи. Учасники справи були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

03.07.2018р. на поштову адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У звязку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_4, з метою дотримання визначеного законом строку розгляду апеляційної скарги, на підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02.08.2018р. сформовано наступний склад колегії суддів: Зубченко І.В. (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було встановлено господарським судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 31.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Державним підприємством Підприємство Біленківської виправної колонії №99 Управління державного департаменту з питань виконання покарань в Запорізькій області (далі - покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1450/15-БО-13 (далі - договір), за умовами п.1.1, 1.2 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачам покупця).

Продавець, відповідно до п.2.1, передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 36,5 тис.куб.м, у тому числі по місяцях кварталів.

Як вбачається з п.3.1.2 договору, покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Корегування планових обсягів газу, відповідно до п.3.1.3, оформляється покупцем у вигляді заявки.

Згідно з п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/візлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві відписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовані відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4).

Відповідно до п.5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу становить 5900,00грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70грн., крім того ПДВ 20% - 73,34грн., всього з ПДВ 440,04грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 6384,70грн., крім того ПДВ 20% - 1276,94грн. всього з ПДВ 7661,64грн.

Як вбачається з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.1 сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Згідно з п.7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків процентів, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11).

Сторонами були укладені додаткові угоди до договору №1 від 12.02.2015р., №2 від 27.03.2015р., №3 від 15.04.2015р., №4 від 14.05.2015р., №5 від 30.06.2015р., №6 від 29.07.2015р., №7 від 30.07.2015р., №8 від 21.10.2015р., №9 від 22.10.2015р., №10 від 02.11.2015р. та №11 від 25.11.2015р., відповідно до яких змінювалась ціна газу, визначена сторонами в розділі 5 договору, розділ 3 щодо порядку та умов передачі газу, порядок та умови проведення розрахунків, визначені розділом 6, розділ 10 стосовно інших умов, а також адреса та реквізити сторін, визначені розділом 12.

Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.11.2015р. та від 31.12.2015р. підтверджують факт передання Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та приймання Державним підприємством Підприємство Біленківської виправної колонії №99 Управління державного департаменту з питань виконання покарань в Запорізькій області протягом січня - березня, листопада - грудня 2015р. природного газу на загальну суму 104949,03грн.

Несвоєчасне виконання покупцем грошових зобовязань за договором №1450/15-БО-13 від 31.12.2014р. стало підставою звернення продавця з розглядуваним позовом до суду.

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань 3% річних та інфляційних, а також пені, стягнення якої передбачено п.7.2 договору №1450/15-БО-13 від 31.12.2014р.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно зазначено господарським судом Запорізької області, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 названого Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 названого Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено господарським судом Запорізької області та не оспорюється сторонами, заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем, погашена останнім в повному обсязі до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до ст.269 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Своєю чергою, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до ст.ст.1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулюванні заборгованості (що включає у себе, у тому числі, ненарахування неустойки, інфляційних, відсотків річних і списання цих нарахувань) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Оскільки відповідачем не були надані належні докази включення до реєстру, списання заборгованості, на переконання апелянта, є неправомірним.

Проте, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018р. у справі №908/3126/16, від 22.05.2018р. у справі №905/3266/16, від 22.03.2018р. у справі №914/123/17.

З огляду на те, що станом на 30.11.2016р. заборгованість відповідача погашена у повному обсязі, остаточний розрахунок 29.02.2016р., тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 07.05.2018р. (повний текст підписано 11.05.2018р.) у справі №908/411/18 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 07.05.2018р. (повний текст підписано 11.05.2018р.) у справі №908/411/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.08.2018р.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників: 1 - позивачу; 1 - відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГСЗО