ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/1065/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" та Фізичної особи - підприємця Тавенка Юрія Степановича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018

за первісним позовом Фізичної особи - підприємця Тавенка Юрія Степановича

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн -Україна", 2. Відкритого акціонерного товариства імені Васильєва,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - 1. ОСОБА_5, 2. ОСОБА_6,

про визнання права власності на майно,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна"

до 1. Фізичної особи - підприємця Тавенка Юрія Степановича, 2. Відкритого акціонерного товариства імені Васильєва

про визнання недійсним договору,

За участю представників:

позивача за первісним позовом- Тавенок О.С. - особисто, Людвик І.В., Жура О.М. - адвокати,

відповідача 1 за первісним позовом -Кирикилиця А.П., Пілягін О.В. - адвокати,

відповідача 2 за первісним позовом - не з'явився,

третьої особи 1 за первісним позовом - не з'явився,

третьої особи 2 за первісним позовом - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Тавенок Ю. С. звернувся в господарський суд Київської області із первісним позовом до ТОВ „Гіалайн-Україна" про визнання за фізичною особою Тавенком Юрієм Степановичем права власності на об'єкт лізингу, переданий за фінансово-лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем (за первісним позовом) тим, що відповідачем-1 (за первісним позовом) безпідставно та протиправно не визнається право власності позивача (за первісним позовом) на спірний об'єкт нерухомого майна, що виникло на підставі фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р.

У процесі розгляду справи судом залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ імені Васильєва, ОСОБА_5, ОСОБА_6

ТОВ "Гіалайн-Україна" звернулось до господарського суду Київської області з зустрічним позовом до ФОП Тавенок Ю.С., ВАТ імені Васильєва про визнання недійсним фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ПП Тавенок Ю.С. та ВАТ імені Васильєва.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ПП Тавенок Ю.С. та ВАТ імені Васильєва, положенням ЦК Української РСР, ГК України, ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг" та інших нормативно-правових актів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.06.2015 р. прийнято зустрічний позов ТОВ "Гіалайн-Україна" для спільного розгляду з первісним позовом ПП Тавенок Ю.С. у справі № 911/1065/15.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Після нового розгляду, рішенням господарського суду Київської області від 05.12.2017 р. у справі №911/1065/15 (з урахуванням ухвали від 14.12.2017 р. про виправлення описки) первісний позов задоволено повністю. Визнано за фізичною особою Тавенок Ю.С. право власності на об'єкт лізингу, переданий за фінансово-лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є такою частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область. Стягнуто з ТОВ "Гіалайн-Україна" на користь ФОП Тавенок Ю.С. судові витрати 2048,34 грн. судового збору. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним фінансово-лізинговий договір від 25 лютого 2000 р. між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенок Ю.С. в частині положень договору щодо передачі у лізинг як об'єкту лізингу - землі. Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог. Стягнуто з ФОП Тавенок Ю.С. на користь ТОВ "Гіалайн-Україна" 609,00 грн. судового збору. Стягнуто з ВАТ імені Васильєва на користь ТОВ "Гіалайн-Україна" 609,00 грн. судового збору (а.с. 119, Т. 9).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за результатами розгляду первісного позову суд першої інстанції дійшов висновку, що право власності позивача (за первісним позовом) на спірний об'єкт нерухомого майна підлягає захисту шляхом його визнання у судовому порядку на підставі та у відповідності до ст. 392 ЦК України.

Стосовно зустрічних позовних вимог, судом першої інстанції зазначено, що фінансово-лізинговий договір від 25.02.2000 р., укладений між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенок Ю.С., суперечить положенням ЦК Української РСР, Закону України "Про лізинг", а саме ст. 2, в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, оскільки об'єктом лізингу за спірним фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 р., укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенок Ю.С., була, у тому числі, земля, а остання у відповідності до положень ст. 2 Законом України "Про лізинг" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) не може бути об'єктом лізингу, а тому позовна вимога позивача (за зустрічним позовом) до відповідачів (за зустрічним позовом) про визнання його недійсним, є частково законною і обґрунтованою, та такою, що підлягає частковому задоволенню лише в частині положень договору щодо передачі у лізинг як об'єкту лізингу - землі, а в іншій частині така позовна вимога (за зустрічним позовом) є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018, рішення місцевого суду скасовано частково в частині задоволення первісного позову, в зазначеній частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. В іншій частині рішення господарського суду Київської області від 05.12.2017 р. у справі №911/1065/15 залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована виконанням вказівок Вищого господарського суду України, з'ясовано, що укладений договір є договором фінансового лізингу. Апеляційний суд пославшись на висновок експерта вказав, що оплата ФОП Тавенок Ю.С. повної вартості об'єкта лізингу за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 р. на користь ВАТ ім. Васильєва, документально не підтверджується. При цьому зазначивши про неможливість суду достеменно встановити за які саме об'єкти ПП Тавенок Ю.С. здійснював відповідні платежі: будівлю, землю чи обладнання, як це в частині набуття прав на останнє, передбачено п. 8.2. фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. Також сторонами не доведено відповідність (ідентичність або автентичність) нерухомого майна, що було предметом фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. відповідному майну, що було передано на підставі наказу органу Фонду державного майна № 7/14-ВП від 11.04.1997 р. до статутного фонду ВАТ імені Васильєва, а також майну, яким на відповідній правовій підставі на час розгляду судом цієї справи володіє відповідач 1.

Колегія апеляційного суду не погодилася з висновком суду першої інстанції та дійшла висновку, що вимога позивача (за первісним позовом) до відповідачів (за первісним позовом) про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на об'єкт лізингу, переданого за фінансово лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, є необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. Стосовно зустрічного позову, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що фінансово лізинговий договір від 25.02.2000 р., укладений між ВАТ імені Васильєва та ПП Тавенок Ю.С., суперечить положенням ЦК Української РСР, Земельному кодексу України, Законам України "Про лізинг" та "Про оренду землі", тому вимоги позивача (за зустрічним позовом) про визнання цього договору недійсним з заявлених ним підстав, є такими, що підлягають частковому задоволенню в частині положень договору щодо передачі у лізинг як об'єкта лізингу - землі, а в іншій частині вимоги (за зустрічним позовом) є такими, що не підлягають задоволенню, залишивши в силі рішення місцевого суду.

27.04.2018 (згідно із реєстраційним штампом КАГС) Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" подано касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі №911/1065/15 до Касаційного господарського суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.05.2018 року у справі №911/1065/15 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

25.04.2018 (згідно з реєстраційним штампом КГС) Фізична особа-підприємець Тавенок Юрій Степанович подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі № 911/1065/15.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018 року у справі №911/1065/15 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Ухвалою Верховного Суду від 04.05.2018 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі № 911/1065/1 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не було додано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому розмірі; надано скаржнику строк для усунення недоліків до 21.05.2018.

Скаржником усунуто недоліки касаційної скарги, направлено квитанцію №0.0..1 від 11.05.2018 про доплату судового збору у розмірі 2 450,00 грн.

17.05.2018 суд постановив ухвалу про прийняття касаційних скарг ТОВ "Гіалайн-Україна" та Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича до провадження та призначення до розгляду на 12.07.2018, якою повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги.

ТОВ "Гіалайн-Україна" мотивує свою касаційну скаргу тим, що рішення та постанова прийняті з порушенням (в частині зустрічного позову) та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що спірний договір фінансового лізингу суперечить Закону України "Про лізинг" , в договорі відсутні істотні умови, в частині розміру лізингових платежів спірний договір не відповідає вимогам закону, тому є всі підстави для визнання його недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР (редакція 1963 р).

ТОВ "Гіалайн-Україна" зазначає, що спірний договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, тому згідно ст. 220 та ст. 657 ЦК України є нікчемний.

З вказаних обставин, ТОВ "Гіалайн-Україна" просить у касаційній скарзі постанову апеляційного суду скасувати частково в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, в зазначеній частині прийняти нове рішення , яким зустрічний позов задовольнити повністю. В іншій частині постанову залишити без змін.

Крім того, Фізична особа-підприємець Тавенок Юрій Степанович в своїй касаційній скарзі також зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови.

Вважає, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову, не взяв до уваги встановлені в іншій справі №911/2129/14 обставини, які не потребують доказуванню, а саме стосовно повного внесення ФОП Тавенок Ю.С. лізингової плати за укладеним договором фінансового лізингу.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення виконані всі вимоги постанови ВГСУ, всебічно та в повному обсязі досліджені всі обставини справи.

Вказує, що при розгляді справи №911/2129/14 позовні вимоги ФОП Тавенок Ю.С. задоволені повністю, зобов'язано ТОВ "Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за договором та передати ФОП Тавенок Ю.С. предмет лізингу. При розгляді даної справи судами було досліджено питання стосовно повного внесення ФОП Тавенок Ю.С. лізингових платежів в загальному розмірі 102 476,28 грн. Рішення по вказаній справі вступило в законну силу та питання стосовно лізингових платежів не потребує повторному доказуванню в силу ст.35 ГПК України.

Оскільки ФОП Тавенок Ю.С. повністю розрахувався за предмет лізингу він набув право переходу права власності на предмет лізингу, тобто, він вважає себе власником будівлі інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область.

З огляду на викладене, ФОП Тавенок Ю.С. у касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 12.04.2018, а рішення місцевого господарського суду від 05.12.2017 залишити в силі.

ТОВ "Гіалайн-Україна" надав відзив на касаційну скаргу ФОП Тавенок Ю.С. , в якому просив суд постанову апеляційного господарського суду скасувати частково в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, в зазначеній частині прийняти нове рішення , яким зустрічний позов задовольнити повністю. В іншій частині постанову залишити без змін. Касаційну скаргу ФОП Тавенок Ю.С. відхилити як необґрунтовану.

ВАТ імені Васильєва також надало відзив на касаційні скарги ФОП Тавенок Ю.С. та ТОВ "Гіалайн-Україна", в якому просить суд касаційні скарги відхилити, постанову апеляційного суду залишити без змін.

В свою чергу ФОП Тавенок Ю.С. надав відзив на касаційну скаргу ТОВ "Гіалайн-Україна" , в якому просить суд залишити її без задоволення, як необґрунтовану.

ТОВ "Гіалайн-Україна" надало пояснення на відзив на касаційну скаргу ФОП Тавенок Ю.С.

В судове засідання 12.07.2018 з'явилися представники первісного позивача та первісних відповідачів 1 та 2. Позивач за первісним позовом просив суд задовольнити свою касаційну скаргу, постанову апеляційного суду скасувати повністю, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Касаційну скаргу ТОВ "Гіалайн-Україна" відхилити. Первісний відповідач 1 просив суд відхилити касаційну скаргу позивача за первісним позовом, постанову в частині відмови у задоволенні первісного позову залишити без змін. Крім того просив суд задовольнити його касаційну скаргу, постанову апеляційного господарського суду скасувати частково в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, в зазначеній частині прийняти нове рішення , яким зустрічний позов задовольнити повністю. Первісний відповідач 2 просив суд відхилити касаційну скаргу позивача за первісним позовом, постанову в частині відмови у задоволенні первісного позову залишити без змін.

12.07.2018 у судовому засіданні оголошено перерву з розгляду касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" та Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі № 911/1065/15 до 02 серпня 2018 року о 12 год. 45 хв.

До початку судового засідання 02 серпня 2018 року від представника первісного відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з хворобою останнього.

Дане клопотання судом відхилено з наступних підстав:

- до клопотання не додано доказів на підтвердження хвороби представника;

- закінчення двомісячного строку розгляду касаційної скарги;

- відповідачем 2 наданий відзив на касаційну скаргу позивача;

- представником відповідача 2 надані усні пояснення по суті справи в попередньому судовому засіданні.

В судове засідання 12.07.2018 з'явилися представники первісного позивача та первісного відповідача 1, які підтримали попередні позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга ФОП Тавенок Ю.С. підлягає задоволенню , а касаційна скарга ТОВ "Гіалайн-Україна" - відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржників, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як встановлено судом першої інстанції, 25.02.2000 р. між ФОП Тавенком Ю.С. та Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва було укладено фінансово лізинговий договір, згідно умов п. 1.1. якого лізингодавець передає, а лізингоодержувач бере в тимчасове володіння та користування наступне майно та землю (на якій знаходиться майно). Найменування: будівля.

Згідно з п. 3.1. договору приймання - передача об'єкта та землі, що лізингується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін.

Відповідно до п. 3.5. договору при передачі об'єкта та землі, що лізингується, складається акт здачі - приймання, який підписується членами двосторонньої комісії.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що об'єкт, що лізингується, вважається переданим в лізинг з моменту підписання акту здачі - приймання.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що термін лізингу складає 20 років з моменту прийняття майна та землі, що лізингується за актом приймання.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що лізингоодержувач зобов'язується своєчасно здійснювати лізингові платежі за будівлю в розмірі 425 гривень, кожного місяця.

Згідно з п.5.2. договору лізингоодержувач зобов'язується своєчасно здійснювати лізингові платежі за землю (на якій стоїть будівля) в розмірі кожного місяця згідно чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.3. договору лізингова плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок лізингодавця не пізніше 20 числа кожного місяця.

Пунктом 5.6. договору передбачено, що лізингова плата за узгодженням сторін може вноситися в натуральній або змішаній формі продуктами харчування, товарами, послугами.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що майно та земля, що лізингується, переходить у власність лізингоодержувача, якщо він вніс лізингодавцю всю належну йому лізингову плату з вартості зданого на повний амортизаційний термін майна.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що після виплати лізингоодержувачем через лізингову плату вартості приміщення, землі та обладнання переданих йому лізингодавцем згідно з цим договором (в міру виплати вартості окремих з них) переходять у власність лізингоодержувача.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що лізингоодержувач має право у будь - який час викупити лізинговане майно та землю.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що порядок передачі та оформлення права власності на майно та землю, що лізингується, здійснюється сторонами за актом протягом одного місяця з моменту проплати останього платежа.

30.02.2000 р. між ФОП Тавенком Ю. С. та Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва було підписано акт передачі майна згідно фінансово лізингового договору, згідно якого Відкрите акціонерне товариство імені Васильєва передало, а ФОП Тавенок Ю. С. прийняв об'єкт лізингу, а саме будову інженерно-технічного корпусу оцінною вартістю 102 417, 00 грн. згідно фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., та додаток до фінансово лізингового договору - викопіровка до акту.

На виконання умов договору та у період його дії позивачем (за первісним позовом) було у повному обсязі виконано свій обов'язок по внесенню лізингової плати з вартості майна та перераховано Відкритому акціонерному товариству імені Васильєва грошові кошти у загальному розмірі 102 476, 28 грн. (98 788, 93 грн. - грошові кошти, 3 687, 35 грн. - товар - у відповідності до п. 5.6. договору), що підтверджується висновком № 25Т від 12.03.2012 р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Київській області, висновком № 26Т від 16.03.2012 р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Київській області, відповідними видатковими накладним, платіжними дорученнями, квитанцією перелік яких зазначений у висновку № 25Т від 12.03.2012 р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Київській області та у висновку №26Т від 16.03.2012 р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Київській області, наявними у матеріалах справи.

Рішенням № 41-12-5 від 26.10.2007 р. „Про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомого майна" Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області присвоєно об'єкту нерухомого майна - будівлі електроцеху - АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області.

Рішенням № 2-8-5 від 04.07.2008 р. „Про присвоєння поштової адреси" Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області присвоєно поштову адресу на будівлю інженерно-технічного корпусу - АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області.

Згідно Висновку № 25/12 від 14.01.2013р. судової будівельно-технічної експертизи Центру судових досліджень „Експерттранссервіс" будівля інженерно-технічного корпусу та електроцех є єдиним будівельним об'єктом, який складається з двох частин, загальна площа яких становить: будівля інженерно-технічного корпусу - 506, 10 кв.м., електроцех - 433, 80 кв.м., разом - 939, 90 кв.м.; згідно рішення Демидівської сільської ради від 26.10.2007 р. № 41-12-5 та від 04.07.2008 р. № 2-8-5, які додані до матеріалів інвентаризаційної справи №1501169 від 21.09.2007 р. Вишгородського БТІ, будівлі електроцеху та будівлі інженерно-технічного корпусу було присвоєно поштові адреси, відповідно АДРЕСА_1; будівля інженерно-технічного корпусу по АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області на даний час вже є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна

22.01.2008 р. між ВАТ імені Васильєва та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ВАТ ім. Васильєва продало ОСОБА_5 належну йому на праві власності будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 939, 9 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л. А.

Відповідно до п. 1.2. даного договору нерухоме майно належить ВАТ ім. Васильєва на підставі наказу органу Фонду державного майна № 7/14-ВП від 11.04.1997 р. та зареєстроване в КП Київської обласної ради „Вишгородське бюро технічної інвентаризації" в книзі №1; номер запису 27 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 21212691.

01.09.2008 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 належну йому на праві власності будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 939, 9 кв.м. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л. А.

Відповідно до п. 1.1. даного договору нерухоме майно належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л. А. 22.01.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 321, зареєстрованого в КП Київської обласної ради „Вишгородське бюро технічної інвентаризації" в книзі № 1; номер запису 194 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 21212691.

27.08.2013 р. між фізичними особами ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та третьою особою ОСОБА_6 було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) корпоративних прав (частки в статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю „Гіалайн-Україна", згідно умов якого ОСОБА_13 відступив (продав), а ОСОБА_6 прийняв (купив) у власність частину частки у статутному капіталі ТОВ „Гіалайн-Україна" у розмірі 12 204, 85 грн., що складає 34, 871 % статутного капіталу товариства; ОСОБА_14 відступив (продав), а ОСОБА_6 прийняв (купив) у власність частину частки у статутному капіталі ТОВ „Гіалайн-Україна" у розмірі 12 204, 85 грн., що складає 34, 871 % статутного капіталу товариства; ОСОБА_15 відступила (продала), а ОСОБА_6 прийняв (купив) у власність частину частки у статутному капіталі ТОВ „Гіалайн-Україна" у розмірі 6 102, 25 грн., що складає 17, 435 % статутного капіталу товариства.

Згідно з п. 3.1. договору право власності на частку переходить до покупця з моменту укладення договору.

27.08.2013 р. було проведено загальні збори учасників ТОВ „Гіалайн-Україна", на яких було вирішено, крім інших питань, відступити на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013 р. частину частки статутного капіталу товариства, що належить ОСОБА_13 у розмірі 12 204, 85 грн., що складає 34, 871 % статутного капіталу товариства на користь ОСОБА_6; відступити на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013 р. частину частки статутного капіталу товариства, що належить ОСОБА_14 у розмірі 12 204, 85 грн., що складає 34, 871 % статутного капіталу товариства на користь ОСОБА_6; відступити на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013 р. частину частки статутного капіталу товариства, що належить ОСОБА_15 у розмірі 6 102, 25 грн., що складає 17, 435 % статутного капіталу товариства на користь ОСОБА_6; затвердити розподіл часток статутного капіталу товариства наступним чином: - ОСОБА_6 - 30 511, 95 грн., що становить 87, 177 % статутного капіталу товариства; ОСОБА_13 - 1 795, 15 грн., що становить 5, 129 % статутного капіталу товариства; ОСОБА_14 - 1 795, 15 грн., що становить 5, 129 % статутного капіталу товариства; ОСОБА_15 - 897, 75 грн., що становить 2, 565 % статутного капіталу товариства; збільшити статутний капітал товариства за рахунок внеску ОСОБА_6 на 237 950, 00 грн., внесення якого здійснюється нерухомим майном, у тому числі, - будинок електроцеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 939, 9 кв.м., загальною вартістю 220 000, 00 грн.; у зв'язку із збільшенням статутного капіталу товариства затверджено наступний розподіл часток: - ОСОБА_6 - 237 950, 00 грн., що становить 87, 177 % статутного капіталу товариства, внесення вкладу здійснюється нерухомим майном; ОСОБА_13 - 14 000, 00 грн., що становить 5, 129 % статутного капіталу товариства, внесення вкладу здійснюється грошовими коштами; ОСОБА_14 - 14 000, 00 грн., що становить 5, 129 % статутного капіталу товариства, внесення вкладу здійснюється грошовими коштами; ОСОБА_15 - 7 000, 00 грн., що становить 2, 565 % статутного капіталу товариства, внесення вкладу здійснюється грошовими коштами; затверджено статут ТОВ „Гіалайн-Україна" у новій редакції, про що за наслідками проведення вказаних загальних зборів учасників ТОВ „Гіалайн-Україна" було складено протокол № 9 від 27.08.2013 р. загальних зборів учасників ТОВ „Гіалайн-Україна".

12.09.2013 р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано нову редакцію статуту ТОВ „Гіалайн-Україна", затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства від 27.08.2013 p., оформленим протоколом № 9 від 27.08.2013 p.

Згідно з пунктом 4.1. статуту ТОВ „Гіалайн-Україна", затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства від 27.08.2013 p., оформленим протоколом № 9 від 27.08.2013 p., та зареєстрованого державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 12.09.2013 р., для забезпечення діяльності товариства за рахунок внесків учасників утворюються статутний капітал товариства у розмірі 272 950, 00 грн. Частки учасників в статутному капіталі товариства розподіляються таким чином: - ОСОБА_6 - сума 237 950, 00 грн., що становить 87, 177 % статутного капіталу товариства, внесення вкладу здійснюється нерухомим майном, у тому числі, - будинок електроцеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 939, 9 кв.м., загальною вартістю 220 000, 00 грн.

07.10.2013 р. Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано за ТОВ „Гіалайн-Україна" право власності на будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 939, 9 кв.м., про що видано свідоцтво на право власності № 10392627 від 07.10.2013.

Отже, юридично власником будівлі електроцеху площею 939,9 кв.м. станом на день розгляду справи є відповідач 1 (за первісним позовом) ТОВ "Гіалайн-Україна".

Звертаючись до суду позивач (за первісним позовом) у позовній заяві просив суд визнати за фізичною особою Тавенком Юрієм Степановичем право власності на об'єкт лізингу, переданого за фінансово-лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область.

В свою чергу, ТОВ "Гіалайн-Україна" звернулось до господарського суду Київської області з зустрічним позовом до ФОП Тавенок Ю.С., ВАТ імені Васильєва про визнання недійсним фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ПП Тавенок Ю.С. та ВАТ імені Васильєва, посилаючись на невідповідність фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ПП Тавенок Ю.С. та ВАТ імені Васильєва, положенням ЦК Української РСР, ГК України, ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг" та інших нормативно-правових актів.

Місцевим господарським судом при винесенні рішення було взято до уваги рішенням господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 за позовом ФОП Тавенка Ю. С. до ТОВ „Гіалайн-Україна" за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ВАТ імені Васильєва, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання передати предмет лізингу, згідно з яким позов задоволено повністю і вирішено зобов'язати ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області.

Вказане рішення було залишено без змін постановою апеляційного та касаційного суду.

В зазначеному рішенні судами встановлено, що предметом фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ФОП Тавенком Ю. С. та ВАТ імені Васильєва, є саме будівля інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, і разом з будівлею електроцеху, площею 433, 80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, складають собою єдиний будівельний об'єкт, який складається з двох вищевказаних частин, і ФОП Тавенок Ю. С. у відповідності до положень пунктів 8.1., 8.2., 8.3., 8.4. фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. набув право переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу, саме на вищевказану будівлю інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, і станом на час розгляду справи власником єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, до складу якої також увійшла і спірна вищевказана будівля інженерно-технічного корпусу, є відповідач - ТОВ „Гіалайн-Україна". Також у вказаному рішенні було встановлено, що позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свій обов'язок по внесенню лізингової плати з вартості майна Відкритому акціонерному товариству імені Васильєва, та набув право переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу - будівлю інженерно-технічного корпусу, площею 506,10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, та є такою частиною єдиного будівельного об'єкту, загальною площею 939,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область.

Крім того місцевим судом взято до уваги, що рішенням господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. у справі № 910/4937/15-г за позовом ТОВ „Гіалайн-Україна" до ФОП Тавенка Ю. С., ВАТ імені Васильєва про визнання відсутності будь-яких майнових прав у відповідачів на будівлю електроцеху відмовлено у задоволенні позову повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. у справі № 910/4937/15-г залишено без змін.

При цьому, вирішуючи вказаний спір, господарський суд міста Києва у своєму рішенні від 28.05.2015 р. зазначив, що набуття ФОП Тавенком Ю. С. права переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу - будівлю інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна, як то встановлено судами у межах справи № 911/21296/14, свідчить про наявність у останнього речового права на будівлю електроцеху площею 506, 10 кв.м.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказані рішення судів у справі №910/4937/15-г та у № 911/2129/14 , в силу ст.35 ГПК України, були покладені, як преюдиціальний факт, при розгляді даної справи місцевим господарським судом.

При цьому місцевий господарський суд задовольняючи первісну позовну заяву вказав, що оскільки відповідач-1 (за первісним позовом) - позивач (за зустрічним позовом) - ТОВ „Гіалайн-Україна" відмовляється за будь-яких умов виконати рішення господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 та обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області, і відповідно такими діями та поведінкою відповідач-1 (за первісним позовом) - позивач (за зустрічним позовом) - ТОВ „Гіалайн-Україна" оспорює та не визнає право власності позивача (за первісним позовом) на спірний об'єкт нерухомого майна, а саме на об'єкт лізингу, переданого за фінансово-лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, а тому право власності позивача (за первісним позовом) на спірний об'єкт нерухомого майна підлягає захисту шляхом його визнання у судовому порядку на підставі та у відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 (за первісним позовом) - позивач (за зустрічним позовом) подавав заяву б/н від 07.11.2017 р. про застосування позовної давності за первісним позовом, в якій просив суд відмовити позивачу (за первісним позовом) у задоволенні позову повністю, у тому числі, у зв'язку із пропущенням позовної давності.

Місцевим судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача 1 про застосування строку позовної давності вказавши, що позивачем було подано первісний позов в межах строку позовної давності, оскільки він довідався про порушення своїх прав і інтересів у 2015 р, внаслідок розгляду справи №911/2129/14.

Що стосується зустрічної позовної заяви місцевий суд зазначив наступне.

Задовольняючи частково зустрічну позовну заяву, місцевий суд вказав, що фінансово-лізинговий договір від 25.02.2000 р., укладений між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., суперечить положенням Цивільного кодексу Української РСР, Закону України „Про лізинг", а саме ст. 2, в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, так як об'єктом лізингу за спірним фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 р., укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., була, у тому числі, земля, а остання у відповідності до положень ст. 2 Законом України „Про лізинг" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) не може бути об'єктом лізингу, а тому позовна вимога позивача (за зустрічним позовом) до відповідачів (за зустрічним позовом) про визнання його недійсним, є частково законною і обґрунтованою, та такою, що підлягає частковому задоволенню лише в частині положень договору щодо передачі у лізинг як об'єкту лізингу - землі, а в іншій частині така позовна вимога (за зустрічним позовом) є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні первісного позову, зазначив про те, що на момент укладення договору лізингу, його положення (п.п. 8.1., 8.2., 8.3.) не повною мірою узгоджувались з вимогами ч. 3 ст. 2, ст. 3, ч. 1 ст. 4, ст. 7, ст. 10, ч. 2 ст. 16 Закону України "Про лізинг". Разом із тим, апеляційний суд вказав, що з огляду на правову конструкцію норм абз. 3 ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 10 Закону України "Про лізинг", - "перехід у власність" (ч. 1 ст. 4) або "набуття лізингоодержувачем права власності на об'єкт фінансового лізингу" (абз. 2 ч. 2 ст. 10), може відбутись лише за умови настання двох обставин: закінчення договору фінансового лізингу (3 ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 10) та сплати повної вартості об'єкта лізингу (абз. 2 ч. 2 ст. 10).

Апеляційний суд вказав, що на виконання п. 3.5. вказаного договору, між ПП Тавенок Ю.С. та ВАТ імені Васильєва було підписано акт передачі майна згідно фінансово лізингового договору, за яким ВАТ імені Васильєва передало, а ПП Тавенок Ю.С. прийняв у володіння й користування об'єкт лізингу, а саме будову інженерно-технічного корпусу оцінною вартістю 102417,00 грн. згідно фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., та додаток до фінансово лізингового договору - викопіровка до акту. Дата його підписання - на акті відсутня. Водночас, як у фінансово лізинговому договорі так і у вказаному акті відсутній опис (технічні характеристики) об'єкта нерухомого майна, що за ним передається та достатньо чітко його індивідуалізують.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 07.10.2013 р. Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано за ТОВ "Гіалайн-Україна" право власності на будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 939,9 кв.м., про що видано свідоцтво на право власності № 10392627 від 07.10.2013 р. Натомість в матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано належних правовстановлюючих документів на будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м.

Крім того зазначив, що рішенням Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26.10.2007 р. № 41-12-5 "Про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомого майна", об'єкту нерухомого майна - будівлі електроцеху, розташованого по АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області, було вперше присвоєно вказану адресу. Водночас рішенням Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 04.07.2008 р. № 2-8-5 "Про присвоєння поштової адреси", будівлі інженерно-технічного корпусу було вперше присвоєно поштову адресу, а саме - АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області.

Також апеляційним судом під час розгляду справи № 911/1065/15 була проведена судово-економічна експертиза. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи №15440/22551/16-45 від 28.12.2016 р. (т. 8 а.с. 130-150), за період з 14.03.2000 р. по 04.03.2002 р. ФОП Тавенок Ю.С. перерахував на поточний рахунок ВАТ ім. Васильєва грошові кошти на загальну суму 7200,00 грн. Проте, апеляційний суд вказав , що вищезазначені виписки не відповідають вимогам діючого законодавства , а саме у виписках відсутні дані щодо змісту та обсягу господарської операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю виміру господарської операції (у натуральному і вартісному виразі). Крім того, у вищезазначених виписках з особового рахунку ФОП Тавенок Ю.С. не зазначено, що вказані суми грошових коштів, сплачених на рахунок ВАТ їм. Васильєва, сплачено як лізингові платежі. Відтак, перерахування ФОП Тавенок Ю.С. коштів на поточний рахунок ВАТ ім. Васильєва в сумі 7200,00 грн. на виконання умов фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 р., документально не підтверджується.

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оплата ФОП Тавенок Ю.С. повної вартості об'єкта лізингу за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 р. на користь ВАТ ім. Васильєва, документально не підтверджується, тому на думку колегії неможливо достеменно встановити за які саме об'єкти ПП Тавенок Ю.С. здійснював відповідні платежі: будівлю, землю чи обладнання, як це в частині набуття прав на останнє, передбачено п. 8.2. фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р.

Також апеляційний суд вказав, що з матеріалів справи не вбачається, а сторонами не доведено відповідність (ідентичність або автентичність) нерухомого майна, що було предметом фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. відповідному майну, що було передано на підставі наказу органу Фонду державного майна № 7/14-ВП від 11.04.1997 р. до статутного фонду ВАТ імені Васильєва, а також майну, яким на відповідній правовій підставі на час розгляду судом цієї справи володіє відповідач 1.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції безпідставно ототожнив права суб'єкта підприємницької діяльності ФОП Тавенок Ю.С., який згідно п. 2.1. спірного договору, мав на меті використання об'єкту лізингу для здійснення підприємницької діяльності (виготовлення олії з насіння та переробка зерна на муку), з правами фізичної особи Тавенок Ю.С., тому згідно умов фінансово лізингового договору б/н від 25.02.2000 р. вбачається, що право на викуп (набуття у власність) відповідного об'єкта нерухомого майна може мати лише суб'єкт господарювання - приватний підприємець, а не фізична особа-громадянин Тавенок Ю.С., зазначена в прохальній частині позову позивача за первісним позовом.

Крім того вказав, що рішенням господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. по справі № 911/2129/14, на яке, зокрема, посилається й ФОП Тавенок Ю.С., встановлено, що останній перебуває з ТОВ "Гіалайн-Україна" у зобов'язальних відносинах, натомість права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права, а відтак посилання позивача за первісним позовом на ст. 392 ЦК України є безпідставним.

За таких обставин апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимога позивача (за первісним позовом) до відповідачів (за первісним позовом) про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на об'єкт лізингу, переданого за фінансово лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, є необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. В частині часткового задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду залишивши в зазначеній частині рішення без змін.

Розглядаючи доводи касаційних скарг та заперечень на неї суд касаційної інстанції відмічає наступне.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції:

"Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини."

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції:

"Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом."

Судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято в якості преюдиціальних обставини, викладені в рішенні господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 за позовом ФОП Тавенка Ю. С. до ТОВ „Гіалайн-Україна" за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ВАТ імені Васильєва, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання передати предмет лізингу, згідно з яким позов задоволено повністю і вирішено зобов'язати ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області.

Вказане рішення було залишено без змін постановою апеляційного та касаційного судів.

Так, судами в зазначеній справі було встановлено наступне:

- предметом фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ФОП Тавенком Ю. С. та ВАТ імені Васильєва, є саме будівля інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, і разом з будівлею електроцеху, площею 433, 80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, складають собою єдиний будівельний об'єкт, який складається з двох вищевказаних частин, що підтверджується відповідним переліком доказів, наведених у вказаних судових рішеннях;

- ФОП Тавенок Ю. С. у повному обсязі виконав свій обов'язок по внесенню лізингової плати з вартості майна Відкритому акціонерному товариству імені Васильєва та у відповідності до положень пунктів 8.1., 8.2., 8.3., 8.4. фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. набув право переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу, саме на вищевказану будівлю інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та є частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область,

При цьому, суди у зазначеній справі вказали наступне.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що порядок передачі та оформлення права власності на майно та землю, що лізингується, здійснюється сторонами за актом протягом одного місяця з моменту проплати останього платежа.

Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ст. 391 цього ж кодексувласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 цього ж кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суди дійшли висновку, що, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, позивач у відповідності до положень пунктів 8.1., 8.2., 8.3., 8.4. фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. набув право переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу, саме будівлю інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, та є такою частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Вишгородський район, Київська область, і станом на час розгляду справи власником єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., до складу якої також увійшла і спірна будівля інженерно-технічного корпусу, є відповідач, до якого також відповідно і перейшли права та обов'язки лізингодавця за фінансово лізинговим договором від 25.02.2000 р., укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенок Ю.С., який і володіє та користується спірною будівлею інженерно-технічного корпусу та не передає її позивачу у порядку, визначеному фінансово лізинговим договором від 25.02.2000 р., чим відповідно порушує права позивача як лізингоодержувача предмету лізингу за договором на набуття у власність та оформлення права власності на предмет лізингу, у зв'язку із чим у останнього виникло право вимагати зобов'язати відповідача передати предмет лізингу за договором і таке право підлягає захисту у судовому порядку.

Таким чином у вказаних рішеннях суди:

- визнали факт існування в якості предмету фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р., укладеного між ФОП Тавенком Ю. С. та ВАТ імені Васильєва, будівлі інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна;

- визнали, що ФОП Тавенок Ю. С. у повному обсязі виконав свій обов'язок по внесенню лізингової плати з вартості майна Відкритому акціонерному товариству імені Васильєва

- визнали, що ФОП Тавенок Ю.С. у відповідності до положень пунктів 8.1., 8.2., 8.3., 8.4. фінансово лізингового договору від 25.02.2000 р. набув право переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу;

- з посиланням на статті Цивільного кодексу України, які регулюють саме захист прав власника майна та з посиланням саме на той факт, що ТОВ „Гіалайн-Україна" не передає її позивачу у порядку, визначеному фінансово лізинговим договором від 25.02.2000 р., чим відповідно порушує права позивача як лізингоодержувача предмету лізингу за договором саме на набуття у власність та оформлення права власності на предмет лізингу, задовольнили позов ФОП Тавенок Ю.С. про зобов'язання ТОВ „Гіалайн-Україна" передати йому предмет лізингу за договором.

Також судом першої інстанції по даній справі, що переглядається, обґрунтовано було взято до уваги преюдиціальність обставин, встановлених рішенням господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. у справі № 910/4937/15-г за позовом ТОВ „Гіалайн-Україна" до ФОП Тавенка Ю. С., ВАТ імені Васильєва про визнання відсутності будь-яких майнових прав у відповідачів на будівлю електроцеху, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. у справі №910/4937/15-г залишено без змін.

Так, вирішуючи вказаний спір, господарський суд міста Києва у своєму рішенні від 28.05.2015 р., з посиланням на преюдиційність обставин, встановлених в справі № 911/21296/14, зазначив, що набуття ФОП Тавенком Ю. С. права переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу - будівлю інженерно-технічного корпусу, площею 506, 10 кв.м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна, свідчить про наявність у останнього 1 речового права на будівлю електроцеху площею 506, 10 кв.м.

Відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86 -му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов'язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.п.44, 46, 50 даної Доповіді:

"44. Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов'язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

46. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб'єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності.

50. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики."

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява N 48553/99) зазначено:

"Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції ( 995_004 ), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів."

Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду мається міститься і у справах Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші.

Таким чином, зі змісту вищевказаних ч.3 ст.35 ГПК України в попередній редакції та ч.3 ст.75 ГПК України в діючій редакції можна зробити висновок, що однією з цілей цих норм законодавець визначив, в тому числі, і уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

В свою чергу, даний суд касаційної інстанції не є судом, встановленим законом, який може переглядати судові рішення по інших справах, на предмет їх законності та обґрунтованості, крім оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій по даній справі №911/1065/15.

Крім того, колегія суддів касаційного суду відмічає наступне.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України:

"Основними засадами судочинства є:

9) обов'язковість судового рішення."

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1291 Конституції України:

"Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку."

Відповідно до ст.326 ГПК України в чинній редакції:

"1. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

2. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом."

Суд відмічає, що судовими рішеннями по справі № 911/2129/14 не тільки було встановлено вищевказані преюдиціальні обставини у мотивувальній частині рішення, а і було вирішено зобов'язати ТОВ „Гіалайн-Україна" передати предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області, ФОП Тавенку Ю. С. саме як особі, яка набула право переходу у власність та оформлення права власності на предмет лізингу.

Таким чином, резолютивна частина рішення суду першої інстанції по зазначеній справі вже є не преюдиціальними обставинами, а прямим обов'язком для виконання ТОВ „Гіалайн-Україна".

При цьому, судом першої інстанції по даній справі, що переглядається, встановлено наступне.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 10.12.2014 р. відкрито виконавче провадження ВП №45769594 з примусового виконання наказу № 911/2129/14, виданого господарським судом Київської області 04.12.2014 р., про зобов'язання ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за вищевказаною адресою, за відповідною заявою ФОП Тавенка Ю. С. про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржнику - ТОВ „Гіалайн-Україна" встановлено строк для добровільного виконання рішення суду - в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Актом Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 15.01.2015 р. у присутності позивача - ФОП Тавенка Ю. С. та співзасновника ТОВ „Гіалайн-Україна" встановлено, що для ідентифікації спірного приміщення останнім будуть надані всі підтверджуючі документи до Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції 19.01.2015 р.

У січні 2015 р. Відділом Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції пред'явлено ТОВ „Гіалайн-Україна" вимогу № 933 від 27.01.2015 р. державного виконавця, якою зобов'язано ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати рішення суду до 03.02.2015 р., та надати письмове підтвердження виконання рішення суду.

Актом Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 10.02.2015 р. за участю відповідних понятих у присутності позивача - ФОП Тавенка Ю. С. та повноважного представника ТОВ „Гіалайн-Україна" Пілягіна О. В. встановлено, що рішення суду не виконано.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 11.02.2015 р. про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" штраф у розмірі 680, 00 грн., яку в подальшому було оскаржено боржником шляхом подання відповідної скарги в господарський суд.

У лютому 2015 р. Відділом Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції пред'явлено ТОВ „Гіалайн-Україна" вимогу № 1599 від 11.02.2015 р. державного виконавця, якою зобов'язано ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати рішення суду до 18.02.2015 р., та надати письмове підтвердження виконання рішення суду.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 12.02.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору постановлено стягнути з боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" виконавчий збір у розмірі 1 360 грн., яку в подальшому було оскаржено боржником шляхом подання відповідної скарги в господарський суд.

Актом Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 26.02.2015 р. у присутності позивача - ФОП Тавенка Ю. С. встановлено, що рішення суду не виконано - будівля інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м. ФОП Тавенку Ю. С. не передана.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2015 р. у справі №911/2129/14 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ „Гіалайн-Україна" на дії Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції по стягненню з боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" виконавчого збору від 12.02.2015 р. у розмірі 1 360, 00 грн у виконавчому провадженні ВП № 45769594.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.04.2015 р. у справі №911/2129/14 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ „Гіалайн-Україна" на дії Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції щодо накладення штрафу у розмірі 680, 00 грн на боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" постановою від 11.02.2015 р. у виконавчому провадженні ВП № 45769594.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 20.05.2015 р. про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" штраф у розмірі 1 360, 00 грн.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 17.06.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ТОВ „Гіалайн-Україна", у межах суми звернення стягнення - 1 460, 00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику - ТОВ „Гіалайн-Україна", лише у межах суми боргу - у зв'язку із невиконанням боржником постанови від 20.05.2015 р. про накладення штрафу у розмірі 1 360, 00 грн. та постанови від 12.06.2015 р. про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, у розмірі 100, 00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.06.2015 р. у справі №911/2129/14 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ „Гіалайн-Україна" на дії Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції щодо накладення штрафу у розмірі 1 360, 00 грн. на боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" постановою від 20.05.2015 р. у виконавчому провадженні ВП № 45769594.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 01.07.2015 р. про зупинення виконавчого провадження зупинено виконавче провадження ВП № 45769594 з примусового виконання наказу № 911/2129/14, виданого господарським судом Київської області 04.12.2014 р., про зобов'язання ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., у зв'язку із поданням державним виконавцем заяви про роз'яснення рішення суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.07.2015 р. у справі №911/2129/14 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ „Гіалайн-Україна" на дії Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції по накладенню арешту на майно боржника - ТОВ „Гіалайн-Україна" та оголошення заборони його відчуження постановою від 17.06.2015 р. у виконавчому провадженні ВП № 45769594.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.07.2015 р. у справі №911/2129/14 заяву № 7611 від 01.07.2015 р. державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про роз'яснення рішення господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 задоволено частково та ухвалено роз'яснити рішення господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва та Фізичною особою - підприємцем Тавенком Юрієм Степановичем, та передати Фізичній особі - підприємцю Тавенку Юрію Степановичу предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва та Фізичною особою - підприємцем Тавенком Юрієм Степановичем, а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., - зазначене рішення в цій частині означає саме зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Гіалайн-Україна" особисто виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва та Фізичною особою - підприємцем Тавенком Юрієм Степановичем, та передати Фізичній особі - підприємцю Тавенку Юрію Степановичу предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва та Фізичною особою - підприємцем Тавенком Юрієм Степановичем, а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що виходячи із встановлених рішенням господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 обставин, - є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна і разом з будівлею електроцеху, площею 433, 80 кв.м., що розташована за вищевказаною адресою, складають собою єдиний будівельний об'єкт - будівлю електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., який складається з двох вищевказаних частин.

Зазначене свідчить, що:

- ТОВ „Гіалайн-Україна" на момент розгляду справи в суді першої інстанції так і не було виконано судові рішення по справі №911/2129/14;

- в зв'язку з викладеним ФОП Тавенок Ю.С. на зазначений момент так і не отримав реального виконання вказаного рішення, а отже і реального та ефективного захисту своїх порушених прав на спірний об'єкт;

- зазначене могло стати підставою для додаткового звернення до суду з даним позовом про визнання права власності на цей спірний об'єкт.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про лізинг" від 25.02.2000:

"1. Види лізингу:

1) фінансовий лізинг - це договір лізингу, в результаті укладення якого лізингоодержувач на своє замовлення отримує в платне користування від лізингодавця об'єкт лізингу на строк, не менший строку, за який амортизується 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору.

Сума відшкодування вартості об'єкта лізингу в складі лізингових платежів за період дії договору фінансового лізингу повинна включати не менше 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору.

Після закінчення строку договору фінансового лізингу об'єкт лізингу, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, переходить у власність лізингоодержувача або викуповується ним за залишковою вартістю."

Пунктом 8.1. договору передбачено, що майно та земля, що лізингується, переходить у власність лізингоодержувача, якщо він вніс лізингодавцю всю належну йому лізингову плату з вартості зданого на повний амортизаційний термін майна.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що після виплати лізингоодержувачем через лізингову плату вартості приміщення, землі та обладнання переданих йому лізингодавцем згідно з цим договором (в міру виплати вартості окремих з них) переходять у власність лізингоодержувача.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що порядок передачі та оформлення права власності на майно та землю, що лізингується, здійснюється сторонами за актом протягом одного місяця з моменту проплати останього платежа.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України в чинній редакції:

"Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави."

Згідно з ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод:

"Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення."

Відповідно до ст.13 вказаної Конвенції:

"Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження."

Згідно зі ст.1 «Захист власності» Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, дата набрання чинності для України: 11.09.1997:

«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.»

На підставі вищевикладеного, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що суд першої інстанції з врахуванням:

- положень п.п.8.1., 8.2., 8.4. Договору;

- вищевказаних преюдиціальних обставин, встановлених в судових рішеннях по справах №911/2129/14 та № 910/4937/15-г;

- суті резолютивної частини рішення по справі №911/2129/14 та встановлення факту, що ТОВ „Гіалайн-Україна" на момент розгляду справи в суді першої інстанції так і не було виконано судові рішення по справі №911/2129/14;

- встановленого факту відсутності пропуску строку позовної давності первісним позивачем,

дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову.

Що стосується зустрічної позовної заяви, колегія суддів касаційного суду в зазначеній частині погоджується з судами попередніх судових інстанцій, які на підставі власної оцінки доказів дійшли висновку стосовно її часткового задоволення, оскільки суди правомірно встановили, що фінансово-лізинговий договір від 25.02.2000 р., укладений між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., суперечить положенням Цивільного кодексу Української РСР, Закону України „Про лізинг", а саме ст. 2 в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, так як об'єктом лізингу за спірним фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 р. була, у тому числі, земля, а остання у відповідності до положень ст. 2 Законом України „Про лізинг" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) не може бути об'єктом лізингу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.180 Господарського кодексу України:

"1. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

2. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода."

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, запереченння позивача (за зустрічним позовом) щодо того, що фінансово лізинговий договір від 25.02.2000 р., укладений між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенок Ю.С., є неукладеним, оскільки не містить відповідних істотних умов, передбачених законом, є необґрунтованими, оскільки визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов ще до безпосереднього виконання договору, а не за наслідками (після) виконання договору сторонами. Крім того, як вірно врахувала колегія суддів апеляційного суду, на час розгляду цієї справи існує таке, що вступило в законну силу рішення господарського суду Київської області рішення від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14, яким зобов'язано відповідача 1 виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між відповідачем 2 та позивачем, та передати позивачу предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв.м.

Доводи ТОВ "Гіалайн-Україна", що спірний договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, тому згідно ст. 220 та ст. 657 ЦК України є нікчемний, судом касаційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки зазначений Цивільний кодекс України набрав чинності майже через 4 роки після укладення спірного договору.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив первісну позовну заяву в повному обсязі, а зустрічну частково.

Згідно з п.4 ч.1 ч ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині."

Згідно зі ст.312 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано рішення, яке відповідає закону".

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича задовольнити повністю, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову. В зазначеній частині рішення господарського суду Київської області від 05.12.2017 залишити в силі. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 залишити без змін. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" залишити без задоволення.

У зв'язку з задоволенням касаційної скарги, суд покладає на відповідачів витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 задовольнити повністю.

3. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі №911/1065/15 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову. В зазначеній частині рішення господарського суду Київської області від 05.12.2017 залишити в силі. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" (ідентифікаційний код 34048030) на користь Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича 2050 грн. (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судового збору за подання касаційної скарги.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства імені Васильєва () на користь Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича 2050 грн. (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський