ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2018

Справа № 910/3933/18

Господарський міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г.П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/3933/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Хлібінвест" (04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, буд. 20, офіс 5)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий урожай" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5)

про стягнення 12 112,54 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційне підприємство “Всесвіт” (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Хлібінвест” (далі – відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий урожай” (далі – відповідач-2) про стягнення 12 112,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем-1 своїх обов'язків за Договором поставки № 1/02/2017-1 від 01.02.2017, укладеним між позивачем та відповідачем-1. Крім того, 12.01.2018 між сторонами укладено трьохсторонній договір поруки № 1/01/2018, відповідно до якого відповідач-2 у повному обсязі відповідає перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов’язань за Договором поставки № 1/02/2017-1 від 01.02.2017, а тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 12 112,54 грн. заборгованості, з яких 9 680,68 грн. основного боргу, 160,00 грн. 3 % річних, 744,29 грн. інфляційних втрат та 1 527,57 грн. пені. Також позивач просить покласти судові витрати на відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2018 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційне підприємство “Всесвіт” без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали шляхом: подання до суду письмової заяви з зазначенням засобів зв’язку, електронної адреси та адреси електронної пошти відповідачів; подання до суду письмової заяви з доданням до неї доказів відповідно до ст. 91 ГПК України.

03.05.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 06.04.2018, якою останній усунув недоліки, встановлені у даній ухвалі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/3933/18 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін; запропоновано відповідачам надати суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо таке буде подано) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; запропоновано позивачу у строк протягом п’яти днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачам; повідомлено сторін, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 21.06.2018.

Позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі № 910/3933/18, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення ухвали Господарського суду міста Києва від 23.05.2018.

Суд зазначає, що відповідач-1 повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/3933/18 за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, буд. 20, офіс 5.

Відповідач-1 повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/3933/18 за адресою, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04060, м. Київ, вулиця Максима Берлінського, будинок 20, офіс 5.

Відповідач-2 повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/3933/18 за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до поштового повернення № 377, яке повернулося на адресу Господарського суду міста Києва, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 у справі № 910/3933/18 не було вручене під час доставки, про що вказано: "інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення".

Відповідно до поштового повернення № 022, яке повернулося на адресу Господарського суду міста Києва, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 у справі № 910/3933/18 не було вручене під час доставки, про що вказано: "інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення".

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідачі- 1, 2 не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 у справі № 910/3933/18 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзови на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 01.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Хлібінвест" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (постачальник) укладено Договір поставки № 1/02/2017-1 (далі – Договір), відповідно до якого постачальник зобов’язався передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити паперову продукцію (надалі – товар), в кількості, асортименті та по цінам, вказаними в узгоджених сторонами специфікаціях або накладних, які є невід’ємною частиною договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору перехід права власності на товар у покупця виникає з моменту передачі йому товару постачальником та підписання видаткових накладних. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару та підписання уповноваженими представниками сторін відповідної документації.

Згідно пункту 4.1. Договору ціна товару, що передається по Договору, вказується в узгоджених специфікаціях або накладних, які є невід’ємною частиною Договору.

За умовами пункту 4.3. Договору розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті – гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку протягом чотирнадцяти банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Строк дії договору відповідно до пункту 12.1 Договору сторони встановили з моменту його підписання до 31.12.2017.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач-1 прийняв товар на загальну суму 10 780,68 грн., що підтверджується наступним видатковими накладеними:

№ 2007.22 від 20.07.2017 року на суму 997,56 грн.;

№ 2007.23 від 20.07.2017 року на суму 465,53 грн.;

№ 2007.24 від 20.07.2017 року на суму 2 394,14 грн.;

№ 2007.25 від 20.07.2017 року на суму 798,05 грн.;

№ 1108.8 від 11.08.2017 року на суму 959,40 грн.;

№ 1508.5 від 15.08.2017 року на суму 1 107,00 грн.;

№ 1508.6 від 15.08.2017 року на суму 442,80 грн.;

№ 1508.7 від 15.08.2017 року на суму 1 328,40 грн.;

№ 1508.8 від 15.08.2017 року на суму 2 287,80 грн.

З огляду на умови Договору, оплата за поставлену продукцію мала бути здійснена за вказаними видатковими накладеними у такі строки:

за № 2007.22 від 20.07.2017 року до 10.08.2017 року включно;

№ 2007.23 від 20.07.2017 року до 10.08.2017 року включно ;

№ 2007.24 від 20.07.2017 року до 10.08.2017 року включно;

№ 2007.25 від 20.07.2017 року до 10.08.2017 року включно;

№ 1108.8 від 11.08.2017 року до 05.09.2017 року включно;

№ 1508.5 від 15.08.2017 року до 07.09.2018 року включно;

№ 1508.6 від 15.08.2017 року до 07.09.2018 року включно;

№ 1508.7 від 15.08.2017 року до 07.09.2018 року включно;

№ 1508.8 від 15.08.2017 року до 07.09.2018 року включно.

Позивач зазначає, що відповідач не здійснив повної оплати поставленого товару у встановлений Договором строк, внаслідок чого за останнім рахується заборгованість у розмірі 9 680,68 грн. основного боргу.

12.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий урожай" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Хлібінвест" (боржник) укладено Договір поруки № 1/01/2018 (далі – Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки у відповідності до умов цього договору поручитель у повному обсязі (у тому є обсязі, що і боржник) відповідає перед кредитором за виконання боржником його зобов’язань, визначених в Договорі на поставку товарів № 1/02/2017-1 від 01.02.2017 року, укладеному між кредитором і боржником (далі – основна угода), у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником взятих на себе зобов’язань, а також за відшкодування кредитору основного боргу, процентів, неустойки. відшкодування збитків, інфляції.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки у випадку невиконання зобов’язання боржником поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому кредитор вправі вимагати виконання зобов’язання як від боржника так і від поручителя в межах обов’язків встановлених договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов’язання.

Згідно п. 5.1. Договору поруки цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за цим Договором та основною угодою.

Беручи до уваги, що відповідачі відповідають як солідарні боржники, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 12 112,54 грн. заборгованості, з яких 9 680,68 грн. основного боргу, 160,00 грн. 3 % річних, 744,29 грн. інфляційних втрат та 1 527,57 грн. пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов‘язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов‘язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов‘язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач-1 прийняв продукцію на загальну суму 10 780,68 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами пункту 4.3 Договору розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті – гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку протягом чотирнадцяти банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач-1 не виконав зобов’язання по сплаті отриманої продукції у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 9 680,68 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 9 680,68 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 12.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий урожай" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Хлібінвест" (боржник) укладено Договір поруки № 1/01/2018.

Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов’язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов’язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники по сплаті за поставлену продукцію в розмірі 9 680,68 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач-1, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриману продукцію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов‘язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 8.3 Договору поставки передбачено, що покупець за порушення терміну, визначеного у п. 4.3. цього Договору зобов’язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов’язання щодо оплати за отриману продукцію.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача, враховуючи обмеження, встановлені частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, вимога в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 1346,12 грн., оскільки договором не передбачено нарахування пені до остаточного розрахунку відповідачем.

Вимоги позивача в частині солідарного стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 346,12 грн.

В зв’язку з тим, що відповідач-1 припустився прострочення по сплаті поставленої продукції, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 160,00 грн. 3 % річних, 744,29 грн. інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов‘язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, у зв’язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред‘явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів 160,00 грн. 3 % річних та 744,29 грн. інфляційних втрат.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачами не було надано відзивів на позовну заяву та жодним чином не спростовано належними засобами доказування обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги у справі № 910/3933/18 підлягають частковому задоволенню та до солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 9 680,68 грн. основного боргу, 160,00 грн. 3 % річних, 744,29 грн. інфляційних втрат, 1 346,12 грн. пені.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційне підприємство “Всесвіт” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Хлібінвест” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий урожай” про стягнення 12 112,54 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Хлібінвест” (04060, м. Київ, вулиця Максима Берлінського, будинок 20, офіс 5, ідентифікаційний код 39750329) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий урожай” (02099, м. Київ, вулиця Зрошувальна, будинок 5, ідентифікаційний код 39537147) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (69037, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 39, ідентифікаційний код 40750285) 9 680 (дев’ять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 68 коп. основного боргу, 160 (сто шістдесят) грн. 00 коп. 3 % річних, 744 (сімсот сорок чотири) грн. 29 коп. інфляційних втрат, 1 346 (одну тисячу триста сорок шість) грн. 12 коп. пені та 1 735 (одну тисячу сімсот тридцять п’ять) грн. 60 коп. судового збору.

3.У позовних вимогах про стягнення 181,15 грн. пені – відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.08.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко