КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2018 р. Справа№ 910/1548/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.08.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 (повний текст рішення складено 06.03.2018)

у справі №910/1548/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія"

2) Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про визнання недійсним договору та стягнення 55 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.02.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задоволено частково. Визнано недійсним договір про спільну діяльність від 26.07.2016, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та товариством з обмеженою відповідальністю "Крупенія". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" грошові кошти за безпідставне використання майна у розмірі 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 400 (дві чотириста) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги в розмірі 2 880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Крупенія" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/1548/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/1548/17 в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційних скарг зводяться до того, що, на думку скаржників, рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийняте з порушенням чинного законодавства України та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, що призвели до порушення прав та обов'язків скаржників, у зв'язку з чим апеляційні скарги мають бути задоволені, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційні скарги передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Іонніковій І.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі 910/1548/17, призначено справу до розгляду на 15.05.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі 910/1548/17 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", призначено справу до розгляду на 15.05.2018.

23.04.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

25.04.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги у відповідності до якого, останній просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

15.05.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Тищенко О.В. та передано матеріали справи №910/1548/17 для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України та розгляду заяви про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Тищенко О.В. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Тищенко О.В. у справі №910/1548/17 відмовлено, посилаючись на те, що наведені заявником доводи у її обґрунтування, в розумінні ст. ст. 35, 36 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути підставою для відводу судді.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 задоволено заяву суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. про самовідвід за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/1548/17, а матеріали справи № 910/1548/17 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1548/17 у зв'язку із задоволенням заяви суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.06.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Скрипка І.М., Гончаров С.А.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складі суду апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Скрипка І.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено її до розгляду на 18.07.2018.

18.07.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.08.2018.

27.07.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Крупенія» надійшло клопотання про підтримання клопотання ПАТ "Державний ощадний банк України" про зупинення провадження у справі.

30.07.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

01.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Д-Трейд 2015» надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

01.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про вирішення клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Державний ощадний банк України".

01.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.08.2018 представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" підтримали клопотання про зупинення провадження у справі та підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити їх, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/1548/17 скасувати.

В судовому засіданні 01.08.2018 представник позивача підтримав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Державний ощадний банк України", заперечив проти клопотання про зупинення провадження у справі та заперечив проти апеляційних скарг, просив відмовити в їх задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі №910/1548/17 просив залишити без змін.

Колегія суддів в судовому засіданні 01.08.2018 розглянувши клопотання позивача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Державний ощадний банк України" вирішила відмовити в його задоволенні у зв'язку з його необґрунтованістю.

Також колегія суддів в судовому засіданні 01.08.2018 розглянула клопотання ПАТ "Державний ощадний банк України" про зупинення провадження та встановлено наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Проте, як встановлено апеляційним судом, справа № 911/2129/17 переглядається у касаційному порядку, проте не переглядається палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ст. 228 ГПК України, дійшов до висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання про зупинення провадження у справі № 910/1548/17.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ТОВ "ТЛК "Арктика" на момент виникнення спору було власником: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, та складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м.; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

26.07.2016 між ТОВ "ТЛК "Арктика" (сторона 1) та ТОВ "Крупенія" (сторона 2/оператор спільної діяльності) було укладено договір про спільну діяльність (надалі - "Договір"), відповідно до умов п. 1.1 якого сторони зобов'язалися шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти у сфері надання логістичних послуг без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: покращення якості надання логістичних та інших супутніх послуг клієнтам; запровадження найкращих європейських практик у сфері надання логістичних послуг; оптимізація зусиль сторін для удосконалення матеріально-технічної бази та інфраструктури об'єктів; підвищення конкурентоздатності сторін на ринку логістичних послуг; зниження операційних затрат, пов'язаних із розповсюдженням/постачанням/транспортуванням (перевезенням) вантажів, підбором та утриманням персоналу; консолідація та контроль ресурсів, можливостей та технології логістичних процесів; створення сприятливих умов для розвитку логістичного бізнесу.

Згідно із п. 3.1 Договору вкладами сторін у спільну діяльність є: вкладом сторони 1 у спільну діяльність є право користування земельними ділянками, право користування приміщеннями, які за функціональним призначенням відповідають меті спільної діяльності та перелік яких визначений у додатку №1 до договору; вкладом сторони 2 у спільну діяльність є холодильне обладнання на базі компресорних станцій, інше обладнання, а також досвід та професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг, що забезпечуватиме реалізацію мети спільної діяльності, перелік яких визначений у додатку №1 до договору.

Пунктами 3.2, 3.4 Договору визначено, що сторони домовились оцінити свої вклади у наступному співвідношенні: сторона 1 - 992 684,40 грн., що становить 10%; сторона 2 - 8 930 000,00 грн., що становить 90%. Внесення сторонами вкладів у спільну діяльність підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі вкладів у спільну діяльність.

У відповідності до п.п. 3.7, 3.8 Договору оператор спільної діяльності за результатами кожного кварталу звітує перед стороною 1 про доходи та витрати спільної діяльності шляхом направлення відповідного звіту не пізніше 10 (десяти) календарних днів, що слідують за звітним (квартальним) періодом. Розподіл прибутку здійснюватиметься у наступному співвідношенні: сторона 1 - 10%, сторона 2 - 90%.

Положеннями п. 3.9 Договору встановлено, що належні сторонам грошові кошти будуть перераховуватися оператором спільної діяльності, який здійснює управління поточним рахунком (рахунками) спільної діяльності, на поточні рахунки кожної із сторін протягом 10 (десяти) банківських днів після складання та надсилання звіту.

Згідно із п. 13.1 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з можливістю продовження на такий самий період, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення його дії не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до завершення строку дії Договору.

Відповідно до додатку №1 до Договору сторонами було погоджено, що вкладом сторони 1 є: 1) право користування земельними ділянками, а саме: земельна ділянка (загальною площею 2,5 га), що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0001, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 4; земельна ділянка (загальною площею 2,5 га), що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0002, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 4; 2) право користування приміщеннями, а саме: нежитловими приміщеннями комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування, літери А, Б, В, Г, Д, за адресою: Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, загальною площею 20 908,6 кв.м., а вкладом сторони 2 є: 1) комірка з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; 2) комірка з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; 3) кабельна лінія від Комірки №1 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); 4) кабельна лінія від комірки №13 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); 5) світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина; 6) холодильне обладнання на базі компресорних станцій; 7) внутрішньомайданчикова мережа ЗТП/РП - 4ч 1000 кВа Трансформатор; 8) досвід та професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг.

Тобто, з огляду на викладені умови Договору сторонами було погоджено передати належне їм майно визначене, як внески учасників, в спільну діяльність з надання права повного розпорядження ним оператору такої діяльності - ТОВ "Крупенія", строком на 10 років.

Як вказує позивач, даний спір у справі виник, у зв'язку з тим, що Договір суперечить приписам чинного на момент його укладення законодавства України, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання його недійсним, а також стягнення з відповідачів грошових коштів за безпідставне користування майном позивача.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу недійсності Договору позивачем зазначається про те, що: Договір від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладено колишнім директором ОСОБА_2 не в інтересах товариства та з порушенням мети здійснення господарської діяльності товариства - отриманні прибутку; визначене в Договорі майно, як вклад ТОВ "Крупенія" в спільну діяльність, ніколи не належало останньому на будь-якому речовому праві, а відтак, він і не міг внести його до спільної діяльності; Договір було укладено з метою приховування іншого правочину, а саме, правочину оренди, який в даному випадку мав бути посвідчений нотаріально, чого здійснено не було.

В даному випадку, правовою природою спірного договору сторонами було визначено правовідносини спільної діяльності на основі об'єднання вкладів без створення юридичної особи, які підлягають правовому регулюванню, зокрема, за приписами Глави 77 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно із ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Положеннями ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

За змістом наведених положень чинного законодавства вбачається, що створення спільної діяльності обумовлюється фактом об'єднання її учасниками своїх вкладів для її провадження.

Місцевим господарським судом на підставі наявних в матеріалах справи документів вірно встановлено, що відповідно до додатку №1 до Договору сторонами було визначено, що вкладом позивача є право користування належним йому на праві власності нерухомим майном, а вкладом відповідача 1 - електропостачальне обладнання, світлофорний об'єкт, холодильне обладнання та досвід і професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг.

Статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Отже, сторонами було визначено, що їх вкладами є фактично майно (вклад сторони 1 та частина вкладу сторони 2) і професійні та інші знання, навички, вміння персоналу відповідача 1.

За змістом ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

За змістом наведеного вбачається, що можливість внесення того чи іншого майна учасником спільної діяльності як його частка обумовлена існуванням у такої особи відповідних прав на таке майно, як то право власності чи інше речове право.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 398 Цивільного кодексу України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Оцінюючи надані позивачем пояснення із доданими на їх підтвердження документами місцевий господарський суд вірно зазначив, що до укладення Договору (26.07.2016) ТОВ "ТЛК "Арктика" як власник спірного майна, маючи штат професійних та досвідчених працівників, здійснювало на його базі свою господарську діяльність із здачі відповідних приміщень в оренду та надання супроводжуючих послуг, отримуючи від цього постійний дохід, однак з липня 2016 року власниками товариства було встановлено, що діяльність тодішнього керівництва товариства в особі директора ОСОБА_2 була спрямована на виведення активів товариства на пов'язаних осіб, що і стало підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади директора за рішенням власників з 28.07.2016.

Посилання скаржників на невірність вказаного висновку місцевого господарського суду з огляду на відсутність в матеріалах справи податкової звітності про фінансовий стан ТОВ "ТКЛ "Арктика" за перше півріччя 2016 року колегією суддів відхиляються, адже в даному випадку не йде мова про дослідження фінансового становища позивача в цілому, а виключно здійснюється оцінка отримання доходу останнім за наслідками здачі належного йому майна в оренду та надання супроводжуючих послуг, що в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Вчинення ОСОБА_2 користуючись наданими йому правами як органу управління товариством недобросовісних дій підтверджується наявними в матеріалах справи постановами Вищого господарського суду України у справах №910/23747/13, №910/24106/13, №910/24117/13 та №910/704/14, в яких було встановлено, що дії попереднього керівництва ТОВ "ТЛК "Арктика", які полягали у відмовах від позовів про захист порушених майнових прав товариства, не були спрямовані на дотримання принципів здійснення господарської діяльності з метою отримання ТОВ "ТЛК "Арктика" прибутку та не відповідали інтересам останнього, як і не відповідали приписам ст. 13 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України.

При цьому, позивач вказував, що інформація про відповідні дії колишнього керівництва по виведенню активів товариства почала ставати відомою лише після його звільнення, що стосується і оскаржуваного Договору, про існування якого останнім стало відомо лише після звернення Києво-Святошинського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" в січні 2017 року з пропозицією припинити дію договору на електропостачання до належної ТОВ "ТЛК "Арктика" нерухомості, у зв'язку із звернення щодо його переукладення на ТОВ "Крупенія".

Вказівка скаржника на те, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні було наведено протилежні висновки щодо обставин обізнаності про наведені дії колишнього керівництва (до/після звільнення) є безпідставною, адже по-перше, у визначених скаржником абзац судом було наведено посилання позивача, по-друге, йдеться мова саме про встановлення після звільнення ОСОБА_2 обставин (шляхів) виведення активів товариства, в т.ч. як на підставу звільнення вказується на недобросовісне виконання ним покладених на нього обов'язків.

З огляду на викладене, саме з вчиненням Договору позивач і пов'язує припинення надходження коштів від орендарів належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна та звільнення всіх працівників з початку серпня 2016 року, однак вважає його здійсненим заднім числом, з єдиною метою - виведення активів товариства, посилаючись при цьому на те, що ТОВ "Крупенія" не мало у своїй власності визначеного як вклад останнього майна та персоналу, а необхідність у припиненні чинних відносин зі своїми контрагентами, які щомісячно здійснювали оплату коштів, з метою передачі права їх отримання іншій особі була відсутня.

Тому, як вірно зазначив місцевий господарський суд, для встановлення дійсних обставин вчинення Договору існує необхідність у дослідженні: по-перше, підстав набуття відповідачем 1 прав на майно, визначене як його частка в спірній спільній діяльності (електропостачальне обладнання, світлофорний об'єкт, холодильне обладнання); по-друге, існування у нього персоналу, який би мав досвід і професійні знання у сфері надання логістичних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження існування у відповідача 1 прав власності чи інших речових прав на: комірку з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; комірку з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; кабельну лінію від Комірки №1 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина; холодильне обладнання на базі компресорних станцій; внутрішньомайданчикову мережу ЗТП/РП - 4ч 1000 кВа Трансформатор, останнім було подано відповідні договори купівлі-продажу такого майна, а саме:

- договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.2016, відповідно до умов якого ТОВ "ТЛК "Арктика" відчужило на користь ТОВ "Нагваль-Фіш": дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч);

- договір №1/06-1КП-ОБ від 01.06.2016, відповідно до умов якого ТОВ "ТЛК "Арктика" відчужило на користь ТОВ "Крупенія" холодильне обладнання на базі компресорних станцій та внутрішньо майданчикову мережу 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор;

- договір №28/07-16-ОЗ від 21.07.2016, відповідно до якого ТОВ "Нагваль-Фіш" відчужило на користь ТОВ "Крупенія": дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

При цьому, згідно наявної в матеріалах справи проектно-технічної документації (технічних умов №К-00-10-0959 від 08.09.2010, договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж №К-00-10-0959 від 08.09.2010, робочого проекту "Зовнішнє електропостачання ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Свяотшинського району, Київської області", рішення по проекту №К-00-10-0959 від 28.03.2011, акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, акту технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 05.04.2011, карти змін в електричних мережах №К-14-0-0051 від 15.04.2011, акту підтвердження готовності до роботи електроустановки №106 від 19.04.2011, акту обстеження №51-0 електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджуваних робіт від 22.04.2011, акту №479 від 05.04.2011 прийому-передачі виконаних робіт, акту допуску №45 на підключення до електричної мережі електроустановки та огляду засобів обліку електроенергії) вбачається, що таке обладнання було спроектовано, виготовлено, налагоджено і запущено на замовлення ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" для забезпечення електропостачання комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія" з розробленою потужністю для можливості безперервного забезпечення електропостачання холодильних камер і логістичного центру.

Отже, місцевим господарським судом вірно зазначено про обґрунтованість посилання позивача на те, що за наслідками вчинення наведених Договорів купівлі-продажу можливість функціонування комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", а відтак, і підприємницька діяльність ТОВ "ТЛК "Арктика" в цілому (основним видом якої зі слів представника позивача, які підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками, є здача в оренду такого комплексу), залежить виключно від волі володільця наведеного обладнання, адже для подальшого функціонування вказаного комплексу існує необхідність в отриманні відповідного обладнання в користування.

Посилання скаржників на те, що позивачем жодним чином не доведено понесення ним будь-яких витрат для забезпечення можливості провадження своєї діяльності у зв'язку із вчиненням наведених правочинів купівлі-продажу електрообладнання колегією суддів відхиляються, адже за існування Договору, спору про визнання його недійсним та фактичного володіння ТОК "Крупенія" майном позивача (за час спірних правовідносин) неможливим є здійснення позивачем фактичної діяльності на базі спірного комплексу до завершення розгляду відповідних спорів, в той час як обставини неможливості використання спірного комплексу за відсутності електропостачання, що забезпечується відчуженим електрообладнання, не заперечується сторонами.

Статтею 13 Цивільного кодексу України визначено межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У відповідності до ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно із ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

У відповідності до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За змістом визначених положень чинного законодавства України виконуючий покладені на особу, яка діє від імені юридичної особи (в т.ч. директор), обов'язки, остання зобов'язана діяти виключно в інтересах такого товариства, добросовісно і розумно реалізовувати отримані цивільні права з метою дотримання встановлених законодавством принципів здійснення господарської діяльності.

При цьому, наявність чи відсутність встановлених власниками юридичної особи обмежень повноважень особи, яка діє від її імені, не може обмежувати обов'язок останньої дотримуватися закріплених в законодавстві принципів здійснення господарської діяльності та наведених засад представництва відповідної юридичної особи.

Із тексту вказаних Договорів купівлі-продажу вбачається, що від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" такі правочини було вчинено директором ОСОБА_2, який діяв на підставі Статуту та в.о. директора ОСОБА_3, який діяв на підставі наказу №03-в від 16.05.2016.

За наведених обставин є обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що керівництво ТОВ "ТЛК "Арктика" (ОСОБА_2 та ОСОБА_3), виступаючи від імені такого товариства, вчинили правочини які зумовили позбавлення права власності останнього на майно з виникненням необхідності у подальшому нести додаткові витрати для забезпечення провадження своєї підприємницької діяльності, а тому підстави вважати такі дії вказаних осіб вчиненими в інтересах ТОВ "ТЛК "Арктика", добросовісно, розумно і логічно відсутні, що в свою чергу свідчить про порушення закріпленого в ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України принципу дієздатності юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, умовою недійсності, в порядку ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України, правочину є встановлення того, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє, при цьому, у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

При цьому, під зловмисною домовленістю мається на увазі саме навмисні дії представника, тобто він повинен усвідомлювати, що вчиняє правочин, всупереч інтересам довірителя, передбачати настання невигідних для довірителя наслідків та бажати (або свідомо допускати) їх настання.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

В контексті вирішення спору із застосуванням наведених положень цивільного законодавства слід також звернути увагу на визначені Верховним судом України правові висновки при їх застосуванні, а саме, в постанові від 13.09.2017 у справі №3-492гс17 Верховним судом України було зазначено, що Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення. Зокрема, необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, в який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Аналогічний висновок за подібних відносин було висвітлено і в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №760/8121/16-ц.

Тобто, досліджуючи обставини існування чи відсутності зловмисної домовленості в діях уповноваженої особи юридичної особи, при вчиненні нею правочину від імені такої особи, з представником іншої особи окрім встановлення фактів пов'язаності відповідних осіб слід також визначати наслідки вчинених ними відповідних дій, зокрема, чи не створили вони негативних наслідків для юридичної особи або ж чи не були спрямовані останні на протиправне позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 (особа, яка від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" підписала Договір №23/05-КП1) є одночасно учасником ТОВ "Нагваль-Фіш", тобто, власником частки корпоративних прав в статутному капіталі особи, на користь якої було відчужено частину спірного обладнання.

Тобто, вчиняючи Договір №23/05-КП1 ОСОБА_3, діючи від імені ТОВ "ТЛК "Арктика", фактично відчужив частину спірного обладнання на підконтрольне йому ж товариство.

Як вбачається із Договору №23/05-КП1 від імені ТОВ "Нагваль-Фіш" його було підписано директором ОСОБА_4, а із наявних в матеріалах справи документів, що стосуються влаштування спірного електрообладнання, вбачається, що така особа свого часу працювала директором ТОВ "ТЛК "Арктика", зокрема, саме за зверненнями останнього від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" як директора здійснювалося підключення в 2011 році спірного комплексу до мереж електропостачання через спірне електрообладнання, а в послідуючому така особа вже здійснювала подачу заявки на переукладення договору електропостачання відповідного комплексу від ТОВ "Крупенія" (покупця за договором №1/06-1КП-ОБ) та діяла як уповноважена особа (керівник) спільної діяльності у відповідності до договору про спільну діяльність від 26.07.2016.

При цьому, місцевим господарським судом правомірно прийнято до уваги посилання позивача на пов'язаність вказаних осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (директор ТОВ "Крупенія") з колишнім власником ТОВ "ТЛК "Арктика" - ОСОБА_6, що підтверджується встановленими під час досудового слідства в рамках кримінального провадження №0002425 від 24.02.2016 обставинами (в частині пов'язаності ОСОБА_5 з ОСОБА_6.) та показаннями ОСОБА_2, наданими як свідком в рамках кримінального розслідування за №0011617 від 17.09.2016 (протокол допиту свідка від 04.04.2017).

Наведені обставини підтверджують, що відчуження за наведеними договорами купівлі-продажу спірного обладнання було здійснено пов'язаними між собою особами та на підконтрольні колишньому власнику ТОВ "ТЛК "Арктика" товариства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідні Договори купівлі-продажу обладнання було укладено з порушенням приписів ст.ст. 13, 92, 203, 237, 238 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України, що свідчить про їх незаконність, а відтак, і неможливість породження будь-яких правових наслідків, в т.ч. набуття відповідачем 1 прав власності на спірне обладнання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за аналогічних обставин Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку справу Господарського суду міста Києва №910/19198/16, яка стосувалася визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладеного між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Нагваль-Фіш", за яким було відступлено право вимоги по сплаті коштів у розмірі майже 1,5 млн. грн., дійшов висновку про існування обставин порушення керівництвом ТОВ "ТЛК "Арктика" положень ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України в частині добросовісного виконання покладених на них обов'язків при продажі права вимоги на отримання коштів у розмірі 1,5 млн. грн. всього за 7 326,52 грн.

Отже, за фактично аналогічних встановленим в даній справі обставинам суд дійшов висновку про порушення вимог чинного законодавства при оформленні правовідносин між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Нагваль-Фіш" за участю колишнього керівництва позивача, яке діяло з порушенням принципів добросовісності та розумності

З огляду на викладене, підтверджуються посилання позивача на те, що передане відповідачем 1 в якості свого вкладу до спільної діяльності за Договором майно (електропостачальне обладнання) було виведено з ТОВ "ТЛК "Арктика" з порушенням норм чинного законодавства України, що підтверджується як наявними в матеріалах справи документами, так і встановленими судовими рішеннями обставинами, а будь-яких доказів на спростування наведеного надано не було.

Тобто, виникненню правовідносин за Договором передували обставини недобросовісних дій колишнього керівництва ТОВ "ТЛК "Арктика" з метою створення штучних умов необхідності його вчинення, що в же саме по собі свідчить про невідповідність Договору положенням ст. 92 Цивільного кодексу України.

Також, із наявних в матеріалах справи документів (в т.ч. банківських виписок та наданої Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області інформації щодо найманих працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія" (повідомлень про прийняття працівників на роботу, податкових розрахунків за формою №1ДФ) вбачається, що на момент укладення Договору (26.07.2016) на ТОВ "ТЛК "Арктика" працювало 42 найманих працівника, а основна маса коштів, що надходили на рахунок такого товариства стосувалася здачі в оренду спірного майна та надання супроводжуючих послуг.

В той же час, згідно наведених документів ТОВ "Крупенія" було створено в січні 2016 році, з моменту створення та до укладення оскаржуваного договору жодних коштів в якості оплати наданих ним будь-яких послуг, які могли б бути пов'язані з логістичною діяльністю, не отримувало та на момент укладення оскаржуваного Договору (26.07.2016) мало в своєму штаті лише трьох найманих працівників.

Наведені обставини підтверджують обґрунтованість висновку місцевого господарського суду про те, що на момент укладення Договору ТОВ "Крупенія" не мало в своєму розпорядженні такого вкладу у спільну діяльність як досвід та професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг, адже цілком об'єктивним є твердження про те, що три працівника (включаючи директора) не можуть забезпечити обслуговування комплексу споруд загальною площею 20 908,6 кв.м. для надання професійних логістичних послуг.

До того ж, дані обставини підтверджуються і тим, що згідно відповідної інформації податкової в подальшому ТОВ "Крупенія" було заповнено штат найманих працівників у кількості 45 людей (за даними четвертого кварталу 2016 року) саме за рахунок звільнених з ТОВ "ТЛК "Арктика" працівників, в т.ч. колишнього директора - ОСОБА_2 (відповідні обставини підтверджуються збіганням ідентифікаційних кодів працівників), яких ТОВ "Крупенія" почало приймати на роботу лише з 02.08.2016.

Тобто, на дату, визначену як дата укладення Договору (26.07.2016), ТОВ "Крупенія" не мало в своєму розпорядженні досвіду та професійних знання персоналу у сфері надання логістичних послуг, а у ТОВ "ТЛК "Арктика" в свою чергу була відсутня необхідність в отриманні такого вкладу (персоналу), адже останнє самостійно мало в своєму штаті 42 працівника, які забезпечували здійснення ним господарської діяльності на базі належного такому товариству майна.

При цьому, тотожність складу найманих представників сторін (ТОВ "ТЛК "Арктика" станом на 26.07.2016 та ТОВ "Крупенія" в послідуючому) фактично свідчить про те, що останні були звільненні з ТОВ "ТЛК "Арктика" виключно для можливості забезпечення внесення ТОВ "Крупенія" свого вкладу у спірну спільну діяльність, потреба в чому у ТОВ "ТЛК "Арктика" станом на 26.07.2016 (дата Договору) матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, є правомірним висновок місцевого господарського суду, який не спростовано скаржниками, про те, що на момент укладення Договору у відповідача 1 був відсутній в наявності визначений умовами Договору його вклад як учасника, а саме: власні наймані працівники, які б мали досвід та професійні знання в сфері надання логістичних послуг, а у ТОВ "ТЛК "Арктика" була відсутня необхідність в отриманні таких активів для провадження своєї господарської діяльності.

Отже, матеріалами справи не підтверджується, що при створенні спільної діяльності за Договором ТОВ "Крупенія", виступаючи її учасником могло внести зі свого боку визначений умовами такого договору вклад, в той же час, в силу приписів п.п. 5.1-5.6, 8.1 Договору отримало право розпорядження, користування належним ТОВ "ТЛК "Арктика" нерухомим майном із виникненням обов'язку утримання такого майна, оплати коштів на користь останнього та переоформлення на себе договорів постачання комунальних послуг.

Тобто, за наслідками вчинення Договору ТОВ "Крупенія" отримало право користування спірним нерухомим майном та здійснювати заходи щодо його утримання, у тому числі розпоряджатися таким майном на власний розсуд, що підтверджує посилання позивача на укладення відповідного Договору з єдиною метою - вивести активи ТОВ "ТЛК "Арктика", адже взамін переданих прав розпорядження майном ТОВ "ТЛК "Арктика" отримало можливість отримати лише 10% від прибутку, який до цього отримувало без залучення ТОВ "Крупенія".

При цьому, саме за аналогічних обставин Верховний Суд в постанові від 20.06.2018 у справі №910/19198/16 (відчуження колишнім керівництвом активу ТОВ "ТЛК "Арктика" за у 0,5% від його вартості) дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним такого договору відчуження з підстав порушення положень ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України.

Більш того, з наявних в матеріалах справи банківських виписок з рахунків сторін вбачається, що найбільшими споживачами відповідних послуг (орендарями належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна) як до укладення Договору, так і після залишилися одній й ті ж самі особи, які щомісячно до 26.07.2016 (дата укладання Договору) перераховували кошти в якості сплати орендних платежів та оплати супроводжуючих послуг на користь ТОВ "ТЛК "Арктика", а після вказаної дати (з кінця серпня 2016 року) почали перераховувати відповідні кошти з аналогічними призначеннями вже на користь ТОВ "Крупенія".

Тобто, за наслідками вчинення спірного Договору фактично не змінилося навіть коло споживачів господарської діяльності на базі належного ТОВ "ТЛК "Арткика" майна.

Отже, наведені обставини в своїй в сукупності (те, що: Договір датовано датою за два дні до звільнення особи, яка від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" підписала його; факти недобросовісності такої особи у виконанні покладених на неї обов'язків як керівника ТОВ "ТЛК "Арктика" були встановлені судовими рішеннями; на вказану дату у ТОВ "Крупенія" не було в наявності всіх активів, визначених як його вклад в спільну діяльність, а в діях уповноважених осіб ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія" щодо відчуження відповідного обладнання існують ознаки зловмисної домовленості та має місце порушення положень ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України щодо недобросовісності колишнього керівництва ТОВ "ТЛК "Арктика"; у ТОВ "ТЛК "Арктика" була відсутня необхідність в отриманні таких активів (існування власного штату професійних найманих працівників) та взагалі відсутня необхідність у створенні спільної діяльності з метою надання логістичних послуг на базі свого майна, адже відповідна діяльність вже існувала та забезпечувала надходження коштів, в той час як за умовами Договору надходження таких коштів зменшується на 90% на користь відповідача 1; звільнення працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" через сім днів після дати Договору фактично зумовлено необхідністю їх наймання ТОВ "Крупенія" для здійснення діяльності на базі належного позивачу майна), підтверджують правомірність висновку місцевого господарського суду про підтвердження посилань позивача на те, що єдиною метою укладення Договору було виключно виведення активів ТОВ "ТЛК "Арктика" на користь ТОВ "Крупенія", що в свою чергу свідчить про невідповідність дій ОСОБА_2 при вчинені оскаржуваного договору закріпленим в положеннях ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України засадам представництва юридичної особи її органами управління (добросовісності, розумності, логічності, спрямованості на досягнення мети здійснення господарської діяльності), адже фактичним наслідком їх вчинення стало позбавлення ТОВ "ТЛК "Арктика" права власності на належне майно та втрата можливості отримання прибутку від провадження своєї діяльності на 90%.

При цьому, із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що вартість спірного майна товариства, право користування яким було передано за Договором на 10 років за ціною в 900 тис. грн., зокрема, на кінець 2014 року згідно оцінки в іпотечному договорі, становила близько 300 млн. грн.

Тобто, має місце обставин за яких ТОВ "ТЛК "Арктика" маючи у власності діючий комплекс будівель для надання логістичних та пов'язаних з передачею в оренду їх приміщень послуг, досвідчений персонал для професійного надання таких послуг передає відповідне право розпорядження таким майном з метою провадження тієї ж діяльності ТОВ "Крупенія" з послідуючим звільненням всіх своїх працівників для можливості наймання їх останнім з метою забезпечення провадження такої діяльності від чого отримує в замін лише 10% доходу.

Крім того, ОСОБА_2, яким від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" було вчинено оскаржуваний такий правочин, в послідуючому (після свого звільнення через два дні від встановленої дати укладення Договору) також став найманим працівником ТОВ "Крупенія".

Отже, користуючись своїми повноваженнями як директор ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_2 фактично відмовився від можливості отримання товариством 90% прибутку від провадження діяльності з надання логістичних послуг на базі належного такому товариству майна та передачі його в оренду на користь ТОВ "Крупенія".

Доказів уповноваження директора ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_2 на вчинення таких дій вищим органом управління товариством - загальними зборами учасників, матеріали справи не містять.

В той же час, із наявних в матеріалах справи банківських виписок з рахунків ТОВ "Крупенія", а саме: рахунку №3931, відкритому в ПАТ "Банк Восток", рахунку №8001, відкритому в ПАТ "ДІВІ Банк", вбачається, що за період серпень 2016 року - лютий 2017 року ТОВ "Крупенія" отримало в якості оплати за оренду спірного майна на підставі Договору грошові кошти у загальному розмірі 13 322 059,05 грн.

При цьому, доказів того, що ТОВ "Крупенія" здійснювало будь-які поліпшення чи модернізацію спірного майна матеріали справи не містять, а основними орендарями (платниками таких коштів) виступають ті ж самі особи, які в свою чергу до укладення Договору аналогічно щомісячно сплачували відповідні кошти на рахунок ТОВ "ТЛК "Арктика".

Крім того, не містять матеріали справи доказів і того, що з моменту укладення Договору (26.07.2016) ТОВ "Крупенія" здійснювало виплату ТОВ "ТЛК "Арктика" частки належного останньому доходу від провадження спільної діяльності за Договором.

Таким чином, є обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що оскаржуваний Договір було укладено з порушенням приписів ст.ст. 13, 92, 203, 237, 238 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України, що свідчить про наявність правових підстав для визнання у відповідності до ст.ст. 215, 232 Цивільного кодексу України їх недійсними

Більш того, за встановлених судом обставин має місце порушення керівником ТОВ "ТЛК Арктика" при укладенні Договору положень ст.ст. 3, 42, 43, 44 Господарського кодексу України та ст.ст. 84, 92 Цивільного кодексу України, оскільки безпідставна відмова від отримання товариством прибутку за наслідками здійснення своєї господарської діяльності не може свідчити про те, що такі дії було вчинено в інтересах товариства, добросовісно і розумно чи були спрямовані на досягнення мети господарської діяльності товариства, що є самодостатньою підставою в силу приписів ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання Договору недійсним.

Аналогічний правовий висновок щодо наслідків вчинення правочину, який зумовив втрату підприємством можливості отримати прибуток від здійснення своєї господарської діяльності, міститься в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 №3-304гс16, а також в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/19198/16.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з огляду на вказівки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 11.10.2017 у даній справі, які зводяться до неможливості одночасного застосування правової конструкції, передбаченої ст. 232 та ст. 235 Цивільного кодексу України, при визнанні правочину недійсним, правові підстави для дослідження доводів позивача відносно удаваності оскаржуваного правочину відсутні, адже встановлені порушення положень ст.ст. 3, 42, 43, 44 Господарського кодексу України та ст.ст. 84, 92 Цивільного кодексу України при його укладенні є самодостатніми підставами для визнання такого правочину недійсними в силу приписів ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Враховуючи встановлення недійсності Договору, що свідчить про його незаконність з моменту його вчинення, то правові підстави для набуття і користування відповідачем 1 належним ТОВ "ТЛК "Арктика" майном були відсутні, однак доказів повернення такого майна на користь останнього матеріали справи не містять.

В той же час, наявні в матеріалах справи банківські виписки за час користування ТОВ "Крупенія" належним ТОВ "ТЛК "Арктика" майном підтверджують отримання відповідачем 1 доходів у загальному розмірі 13 322 059,05 грн. в якості коштів за передачу відповідного майна в оренду.

Таким чином, враховуючи факт безпідставного користування відповідачем 1 майном позивача з моменту укладення Договору по сьогоднішній день (доказів зворотного матеріали справи не містять) та отримання доходів у цей період у загальному розмірі 13 322 059,05 грн. від здачі його в оренду, то в силу наведених положень чинного законодавства України висновок місцевого господарського суду про стягнення з ТОВ "Крупенія" на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" коштів у розмірі 55 000,00 грн. є правомірним та обґрунтованим.

В частині позовної вимоги про стягнення відповідних коштів з відповідача 2 колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено існування відповідної згоди ПАТ "Державний ощадний банк України" на укладення Договору, якою обґрунтовується звернення з відповідної вимогою до суду про стягнення таких коштів з останнього, а тому правові підстави для її задоволенні відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов ТОВ "ТЛК "Арктика" підлягає частковому задоволенню з визнанням Договору недійсним та стягненням з ТОВ "Крупенія" на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" грошових коштів у розмірі 55 000,00 грн.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі № 910/1548/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи ТОВ "Крупенія" та ПАТ "Державний ощадний банк України", викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 (повний текст рішення складено 06.03.2018) у справі №910/1548/17 (суддя Мудрий С.М.) є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі № 910/1548/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 у справі № 910/1548/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1548/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров

Повний текст постанови складено 07.08.2018