ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. Справа № 917/27/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А.,

за участю секретаря судового засідання Шило А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №1211 П/1-42) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25 травня 2018 року у справі № 917/27/18 (суддя Солодюк О.В., м. Полтава, повний текст складено 04 червня 2018 року),

за позовною заявою - Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001;

до - Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022;

про стягнення 548 708,87 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 548 708,87 грн, з яких 95 713,00 грн - 6 % річних та 452 995,87 грн - інфляційних втрат, з підстав прострочення відповідачем оплати за векселем від 4 травня 2000 року № 0329.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25 травня 2018 року у справі №917/27/18 позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 95 384,24 грн річних, оскільки позивачем неправильно обрано дату прострочення з виплати платежу; в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат відмовлено, оскільки законом не передбачено покладення на особу, зобов'язану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вказаним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування дійсних та фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що зобов'язання за спірним векселем є грошовим, тому на вимогу кредитора до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 625 Цивільного кодексу України, за таких обставин, вважає, що позовна вимога про стягнення інфляційних за спірним векселем є законною та обґрунтованою; крім того на думку апелянта, строк платежу за векселем настав 25 лютого 2015 року, тобто, з наступного дня після встановленої позивачем дати для його оплати.

23 липня 2018 року від Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" надійшла заява про розгляд справи без їх участі (вх.№5629).

У судове засідання, яке відбулось 23 липня 2018 року, з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення Господарського суду Полтавської області від 25 травня 2018 року у справі № 917/27/18 відповідає в повній мірі вимогам законодавства з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2000 року між Українським кредитним банком та НАК "Нафтогаз України" укладено договір №Т-102/042000 (Том 1, а.с.9-10), відповідно до умов якого сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором.

Згідно з п.2.1 цього договору, банк зобов'язується передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 36-45 додатку №1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 року, передачі за цим договором підлягав, зокрема, вексель № 0329. (Том 1, а.с.11-12).

04 травня 2000 року сторонами зазначеного вище договору (Український кредитний банк та НАК "Нафтогаз України") підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24 квітня 2000 року, відповідно до якого позивачу передано вексель № 0329, зі строком погашення по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015 року (Том 1, а.с.13-14).

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя № 0329 на суму 1 000 000,00 грн, випущеного відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго", зі строком платежу по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015 року (Том 1, а.с.15).

Закон України "Про обіг векселів в Україні" визначає особливості обігу векселів в Україні, який полягає у видачі переказних та простих векселів, здійсненні операцій з векселями та виконанні вексельних зобов'язань у господарській діяльності, відповідно до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та відповідно до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів.

Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).

Згідно з частиною 1 статті 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.

Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

За даним векселем Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" зобов'язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", чи його наказу 1 000 000,00 грн.

Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 43 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

У випадку включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" чи будь-якого іншого, наслідком якого може бути звільнення індосанта від відповідальності за платіж за векселем, передбаченої вказаною нормою Уніфікованого закону, індосант відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги. Таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги, передбачені ст. ст. 43 - 49 Уніфікованого закону, тобто зазначена особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем.

Відтак, позивач є законним векселедержателем простого векселя №0328, а ПАТ "Акцент Банк", на підставі включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги.

Відповідно до статті 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Слід зазначити що Уніфікований закон не містить терміну, що слід розуміти під "пред'явленням", тому під пред'явленням слід розуміти будь-які дії векселедержателя направленні на доведення до відома векселедавця про особу векселедержателя та вимогу платежу, і що векселедержатель та його вимога стали відомі векселедавцю або могли бути стати відомі за умови належної та відповідної чинному законодавству поведінки векселедержателя.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" зазначено, що за вексельним законодавством виникають зобов'язання як прямих боржників, так і боржників у порядку регресу. Прямі боржники - це векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя. Вимоги до зазначених осіб, а також до авалістів за них (за їх наявності) можуть бути пред'явлені як у строк платежу, так і протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. При цьому підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора.

Прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі, актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" із листом №26-1262/1.2-15 від 20 лютого 2015 року, згідно якого пропонувало оплатити векселі, у тому числі і вексель № 0329 до 12-00 години 24 лютого 2015 року. У листі зазначено, що у разі неоплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі (Том 1, а.с.16).

Вказаний лист направлений на адресу відповідача цінним листом 21 лютого 2015 року, що підтверджується фіскальним чеком № та описом вкладення у цінний лист. Як свідчать дані поштового повідомлення про вручення поштового відправлення з номером штрихкодового ідентифікатора 900, лист отриманий ПАТ "Полтаваобленерго" 26 лютого 2015 року (Том 1, а.с.17-20).

Позивач звернувся до державного нотаріуса Полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. з листом №26-1352/1.2-15 від 24 лютого 2015 року про опротестування векселя у неплатежі (Том 1, а.с. 21).

Розпискою від 26 лютого 2015 року про передачу векселів на опротестування державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. отримала 10 векселів на загальну суму 10000000 грн, в тому числі вексель № 0329 на суму 1000000 грн (Том 1, а.с.22,23).

26 лютого 2015 року державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. звернулась до відповідача телеграмою із пропозицією до 14 години 26 лютого 2015 року здійснити оплату векселів. В разі неоплати нотаріус повідомила, що зазначені векселі, в т.ч. і простий вексель за № 0329, будуть нею опротестовані (Том 1, а.с.24).

У зв'язку із невиконанням вказаної вимоги відповідачем, державним нотаріусом Полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. видано акт № 1-128 від 26.02.2015 року про протест простого векселя № 0329 (Том 1, а.с.32).

Актом приймання-передачі від 26 лютого 2015 року державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. передала позивачу 10 векселів та 10 актів про протест векселя про неоплату, в тому числі і щодо векселя № 0329 (Том 1, а.с. 27).

05 березня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. із листом № 26-1591/1.2-15 від 05 березня 2015 року про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаними векселями на загальну суму 10000000 грн, в тому числі і векселя № 0329 на суму 1000000 грн (Том 1, а.с.28).

05 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. видано виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості на суму 1 000 000 грн, зареєстрований в реєстрі за № 366 від 05 березня 2015 року (Том 1, а.с. 33).

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто, сплатою зобов'язаною особою суми вексельного боргу.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ "Полтаваобленерго" виконало свої зобовязання з оплати спірного векселя 30 вересня 2016 року (платіжне доручення № 593688 від 30 вересня 2016 року)(Том 1, а.с.54).

У відповідності до п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

Стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною.

Статтею 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

1)суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

2)відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

3)витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Позивачем заявлено до стягнення 95 713,00 грн відсотків у розмірі шести, нарахованих на суму платежу за векселем 1 000 000 грн за період з 25 лютого 2015 року по 29 вересня 2016 року, тобто, відсотки, передбачені п. 2 ст. 48 Уніфікованого закону.

Досліджуючи період прострочення з оплати спірного векселя колегія суддів приймає до уваги момент обізнаності відповідача щодо необхідності сплатити за векселем - 26 лютого 2015 року. Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відсутні підстави нарахування 6% річних за період з 25-26 лютого 2015 року, оскільки надіслана позивачем вимога про оплату векселя отримана відповідачем 26 лютого 2015, тобто, це є дата, коли вимога стала відома векселедавцю, а відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, якою визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, прострочення виконання зобов'язання відповідача починається з наступного дня - 27 лютого 2015 року.

Таким чином, є обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо стягнення з ПАТ "Полтаваобленерго" 6% у розмірі 95 384, 24 грн, нарахованих на підставі пункту 2 статті 48 Уніфікованого закону.

Позиція апелянта про те, що необхідно розраховувати 6% з моменту строку, встановленому у вимозі, незважаючи на фактичний момент обізнаності платника про настання цього строку, на думку суду, є такою, що не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки, якщо платник не знав та не міг дізнатись про те, що строк платежу настав, останній не мав підстав для проведення відповідної оплати.

Крім того місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Полтаваобленерго" 452 995, 87 грн інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні", законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Таким чином, застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов'язань до правовідносин, пов'язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні".

Стаття 48 Уніфікованого закону передбачає, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Даний перелік є вичерпним.

Уніфікованим законом не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в Уніфікованому законі, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то положення статті 625 Цивільного кодексу України у даній справі не підлягають застосуванню.

Аналогічну правову позицію з аналогічних правовідносин висловив Верховний Суд у постановах зі справ №904/8713/17 від 22 травня 2018 року; №904/8712/17 від 22 травня 2018 року, №904/8714/17 від 15 травня 2018 року.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні норм права.

З огляду на вищевикладене, колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в рішенні господарського суду Полтавської області від 25 травня 2018 року у справі 917/27/18, ґрунтуються на чинному законодавстві та зроблені при належному повному та об'єктивному дослідженні обставин справи; судова колегія не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не є підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України та зважаючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 статті 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 25 травня 2018 року у справі № 917/27/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2018 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя О.В.Ільїн

Суддя Р.А.Гетьман