ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Черкаси справа № 925/565/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача - Олефіренка О.В. за довіреністю, відповідача - не з'явились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський БКК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс" про стягнення 65508 грн. 50 коп.

ВСТАНОВИВ:

30.05.2018 року позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський БКК" звернувся в господарський суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс" (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 18322/3 від 18.01.2017, 139 268 грн. 77 коп. основного боргу, 28 216 грн. 53 коп. пені, 2 716 грн. 08 коп. три проценти річних, 11 817 грн. 69 коп. інфляційних втрат, що разом складає 182 019 грн. 07 коп., та відшкодування судових витрат - сплаченого судового збору за подачу позову до суду в сумі 2 730 грн. 29 коп.

Позов мотивований порушенням відповідачем строків та порядку розрахунків за поставлений йому товар згідно договору поставки № 18322/3 від 18.01.2017.

Ухвалою суду від 11.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/565/18, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.07.2018, зобов'язано позивача надати суду до дня засідання первинні документи бухгалтерського обліку щодо поставки та оплати товару, зобов'язано відповідача у встановлений строк надіслати суду відзив на позов, а позивача - відповідь на відзив. Крім того, відповідачу роз'яснено його право в порядку ст. 250 ГПК України на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копії ухвал суду від 11.06.2018 направлені сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними позивачем у позовній заяві, їм вручені - 18.06.2018 позивачу, 15.06.2018 відповідачу, що підтверджується повідомленнями відділень поштового зв'язку про вручення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 21, 22).

17.07.2018, до початку першого судового засідання, позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 31 139 грн. 88 коп. пені, 2 974 грн. 03 коп. три проценти річних, 12 417 грн. 74 коп. інфляційних втрат, що разом складає 46 531 грн. 65 коп., та відшкодувати понесені судові витрати (а.с. 24).

Подання заяви про уточнення позовних вимог, як вказує позивач, обумовлене тим, що відповідач 06.06.2018 сплатив добровільно 39 268 грн. 77 коп. та 11.07.2018 - 100 000 грн. 00 коп., тобто повністю погасив заявлену суму основного боргу. Період розрахунків пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат складає з 01.11.2017 по 10.07.2018, тобто з дата виникнення заборгованості по дату фактичного розрахунку. Крім того, позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу станом на 16.07.2018, які становлять 6 000 грн. 00 коп. і підтверджуються актом від 16.07.2018 до договору № 83-АО/2017 від 30.11.2017.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін не заперечував, у судове засідання представника не направив, не повідомивши причини неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними для спрощеного провадження.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В засіданні суду позивач в особі свого представника позов підтримав і просив задовольнити з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві і заяві про уточнення позовних вимог, просив суд провадження у справі в частині стягнення основного боргу закрити, стягнути суми, вказані в уточненнях позовних вимог; повідомив, що не має доказів сплати коштів на правову допомогу.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

18 січня 2017 позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський БКК", як Постачальник, та відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс", як Покупець, уклали договір поставки № 18322/3 (далі - Договір, а.с. 11-15), за умовами пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець зобов'язався протягом дії Договору передати у власність Покупця у міру накопичення за ціною узгодженою у додатку № 1, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язувався оплачувати й приймати черстві кондитерські вироби, надалі - Товар.

Сторони погодили усі істотні умови Договору, і зокрема, домовилися про таке:

п. 1.3. - право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту складання між сторонами (або учасниками перевезення) належним чином оформленої товарно-транспортної накладної/яка також має силу значення товарної (видаткової накладної/ (далі - ТТН), яка засвідчує перехід права власності на товар, що знаходиться на складі Постачальника;

п. 1.4. - асортимент та кількість товару визначається у замовленні Покупця та відображається у документах, що засвідчують перехід права власності на товар;

п. 2.1. - товар постачається за діючими на час поставки цінами з урахуванням податку на додану вартість. Ціна визначається Постачальником та фіксується у документах, що засвідчують перехід права власності на Товар. Покупець здійснює попередню оплату партії в розмірі 100% її вартості не пізніше, ніж 2 (два) календарних днів до визначеної дати поставки Товару. Товар не підлягає передачі Покупцю до здійснення ним попередньої оплати;

п. 2.3. - розрахунки за товар проводяться в національній валюті України шляхом перерахування на банківський рахунок Постачальника на умовах попередньої оплати;

п. 2.5. - в разі виникнення простроченої заборгованості, грошові надходження від Покупця зараховуються, в першу чергу, на погашення простроченої заборгованості;

п. 4.9. - Покупець доводить Постачальнику заявку за допомогою телефонного зв'язку або через інші засоби оперативного зв'язку, в тому числі з використанням персоніфікованих електронних поштових скриньок працівників Сторін, до 14 години напередодні дня поставки (відпуску);

п. 3.2. - з метою підтвердження дійсності заявки, а також повноважень представника Покупця, що оформлює заявку, Постачальник має право вимагати від Покупця направлення заявки у паперовому вигляді. Мінімальною партією Товару для оброблення заявки Постачальником є 50 кг. Обов'язки з виконання заявки виникають з моменту направлення Постачальником рахунку-фактури, що відповідає замовленому Покупцем обсягу Товару, а така партія Товару вважається погодженою до поставки;

п. 4.4. - за порушення термінів оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу;

п. 8.1. - цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і скріплення печатками Сторін (за їх наявності) та діє до 31 грудня 2017 року. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін письмово не повідомить про його припинення (розірвання), даний Договір вважається продовженим на наступний календарний рік.

Із товарно-транспортних накладних та видаткових накладних (а.с. 37-119) вбачається, що позивач на замовлення відповідача у період з 18.01.2017 по 23.10.2017 поставив відповідачу товар згідно Договору, який відповідач прийняв без застережень.

Згідно з п. 1.3.Договору, право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту складання між сторонами (або учасниками перевезення) належним чином оформленої товарно-транспортної накладної, яка також має силу значення товарної (видаткової) накладної, (далі - ТТН), яка засвідчує перехід права власності на товар, що знаходиться на складі Постачальника.

Відповідно до Акту звіряння взаємних розрахунків станом за період 2017 року, між сторонами за Договором на 31.12.2017 заборгованість відповідача на користь позивача становила 159 268 грн. 77коп. (а.с. 16).

Згідно з довідкою позивача вих. № 202 від 16.07.2018 року, відповідачем проведена оплата товару за Договором наступним чином: 03.05.2018 та 05.05.2018 платіжними дорученнями № 4680 і № 4728 сплачено по 10 000 грн.; 06.06.2018 платіжним дорученням № 5018 сплачено 39 268 грн. 77 коп.; 11.07.2018 платіжним дорученням 5523 - 100 000 грн.

За розрахунком позивача станом на 16.07.2018 відповідачем сплачено 159 268,77 грн., тобто заборгованість по сплаті основного боргу відсутня. У зв'язку з прострочення сплати основного боргу позивачем нараховано до стягнення з відповідача 31 139 грн. 88 коп. пені, 12 417 грн. 74 коп. інфляційних втрат, 2 974 грн. 03 коп. 3% річних за період прострочення з 01.11.2017 по 10.07.2018 (252 дні).

Вимога позивача до відповідача про їх стягнення є предметом спору у справі, що розглядається.

Спірні правовідносини сторін виникли із укладеного ними договору поставки № 18322/3 від 18.01.2017 року, за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що заявлена у позові до стягнення сума основного боргу у розмірі 139 268 грн. 77 коп. існувала на дату звернення позивача до суду, тобто на 30.05.2018 року, сплачена відповідачем добровільно після відкриття провадження у справі, спір в цій частині вимог відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем основного боргу в сумі 139 268 грн. 77 коп., провадження у справі в цій частині підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені, заявленої позивачем до стягнення в сумі 31 139 грн. 88 коп. за період з 01.11.2017 по 10.07.2018, судом встановлено, що позивачем не врахована правова норма ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Суд самостійно здійснив перерахунок пені, з урахуванням вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, за період з 01.11.2017 до 02.05.2018, тобто припинивши нарахування пені через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, сума пені згідно розрахунку суду становить (31139,88-6555,76) 24584 грн. 12 коп. і лише в такому розмірі вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Розрахунок інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 10.07.2018 в сумі 12 417 грн. 74 коп. та розрахунок трьох процентів річних за період з 01.11.2017 по 10.07.2018 в сумі 2 974 грн. 03 коп. відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, обставинам справи та є правильним, тому вимоги позивача в частині стягнення вказаних сум інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує таке.

У позові і заяві про зміну розміру позовних вимог позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору у розмірі 2730 грн. 29 коп. і 6000 грн. витрат на правничу допомогу. На їх підтвердження позивач надав суду платіжне доручення № 726 від 29.05.2018 року про сплату 2730 грн. 29 коп. судового збору, договір про надання правової допомоги № 83-АО/2017 від 30.11.2017, укладений ним із Адвокатським об'єднанням «Інтеракціо», акт від 16.07.2018 приймання-передачі наданих по цьому договору послуг. Загальна вартість наданих послуг, відповідно до акта, становить 6000 грн. і складається із вартості послуг складання проектів позовної заяви і уточнення позовних вимог по справі № 925/565/18, оцінених по 3000 грн. кожна, доказів фактичної оплати зазначених послуг не надано.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наявні в матеріалах справи акт від 16.07.2018, договір про надання правової допомоги № 83-АО/2017 від 30.11.2017, додаток № 1 до договору, в якому сторонами цього договору погоджені розцінки за послуги з надання правової допомоги, відсутність доказів фактичної оплати наданих послуг, не дають суду достатніх підстав для покладення витрат позивача на отримання правової допомоги на сторону відповідача, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Врахувавши надані позивачем докази підтвердження понесених судових витрат, суд на підставі статті 129 ГПК України стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 2730 грн. 29 коп., у задоволенні вимоги в частині стягнення 6000 грн. на професійну правничу допомогу відмовляє з мотивів її необгрунтованості.

Керуючись ст.ст. 129, 231 ч. 1 п. 2, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 139268 грн. 77 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс", ідентифікаційний код юридичної особи 35675002, місцезнаходження: 19900, Черкаська область, Чорнобаївський район, смт. Чорнобай, вул. Шевченка, буд. 274, корпус 5, р/р 0206, в ПАТ Приват банк» ч. Черкаси, МФО 354347 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський БКК", ідентифікаційний код юридичної особи 40877052, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. П.Чаадаєва, 7 - 24584 грн. 12 коп. пені, 12417 грн. 74 коп. інфляційних втрат, 2974 грн. 03 коп. 3% річних, 2730 грн. 29 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 6555 грн. 76 коп. пені - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 27 липня 2018 року.

Суддя В.М. Грачов