ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1410/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Аленін О.Ю., Богатиря К.В.

при секретарі Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.04.2018 р., суддя в І інстанції Ткаченко О.В., повний текст якого складено 17.04.2018р. в м. Миколаєві

по справі № 915/1410/17

за позовом: Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кворум-Нафта

про стягнення збитків у сумі 34 972, 25 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство (далі Причорноморське ДРГП) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кворум-Нафта» (далі ТОВ «Кворум-Нафта») про стягнення 34972,25 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовувалися невиконанням відповідачем своїх договірних зобовязань за договором № 1007 від 25.09.2017р. щодо поставки дизельного палива, внаслідок чого позивачеві завдано збитки у звязку з укладанням договору № 561/11/17 від 21.11.2017р. з іншим постачальником ТОВ «ОНК-Груп».

Рішенням господарського суду Одеської області від 05 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з мотивів недоведеності позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що договір поставки нафтопродуктів № 561/11/17 між позивачем та ТОВ «ОНК-ГРУП» було укладено 21.11.2017 року, тобто більш ніж за місяць до закінчення дії укладеного з відповідачем договору № 1007 про закупівлю дизельного пального від 25.09.2017р. (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 30.10.2017 р.), а тому є неможливим встановити наявність причинного звязку між діями відповідача та заявленими до стягнення збитками, а також суд вважав недоведеними збитки у заявленому розмірі.

Не погодившись з вказаним рішенням, Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить його скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема скаржник зазначає, що протиправна поведінка відповідача полягає у нездійсненні поставки дизельного палива за договором № 1007 про закупівлю дизельного пального від 25.09.2017р., у звязку з чим позивач був вимушений збільшити витрати на його придбання на суму 34972,25 грн. у іншого контрагента. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою полягає в тому, що і протиправна поведінка відповідача і збитки, які зазнав позивач, відбулися внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором. Наявність вини відповідача полягає в тому, що у разі належного виконання ним вимог законодавства та умов договору, позивач не поніс би збитків. Відтак, Причорноморське ДРГП наголошує на наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення та можливості покладення відповідальності на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів. Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Частиною першою статті 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 224 названого Кодексу учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Склад збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений частиною 1 статті 225 ГК України: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Визначальними та достатніми підставами для відшкодування збитків чинне законодавство визнає: протиправна поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність вини порушника договірного зобов'язання у заподіянні збитків (ст. 614 ЦК України), доведеність їх розміру (ч. 2 ст. 623 ЦК України) і наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями порушника та понесенням збитків кредитором (ч. 1 ст.22 Цивільного кодексу України ).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2017 року між ТОВ «Кворум-Нафта» (продавець) та Причорноморським ДРГП (покупець) було укладено договір поставки № 1007 про закупівлю дизельного пального, згідно з п.п. 1.1, 1.2 якого продавець прийняв на себе зобовязання передати покупцю у власність 35 тонн дизельного палива, а покупець зобовязався сплатити і прийняти вказаний товар.

Згідно з п. 3.1 договору загальна сума договору складає 784 105 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата товару здійснюється покупцем в безготівковій формі в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на рахунок продавця згідно рахунку на товар на умовах 50 % передоплати за кожну партію товару та решта 50 % протягом 10 банківських днів з дня отримання товару та підписання накладних. Ціни продавця за надані товари залишаються незмінними на весь час дії договору, крім випадку їх зміни на ринку України, підтвердженої відповідними документами. В такому разі зміна цін здійснюється згідно ст. 651, 653 Цивільного Кодексу України в межах загальної суми договору, яка є незмінною на весь час його дії, і лише на підставі додаткового узгодження між покупцем та продавцем, про що складається письмовий документ.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що постачання товару здійснюється за рахунок продавця за адресою: Україна, 68094, Одеська область, Чорноморський район, с. Бурлача балка, вул. Центральна, 99 (порт Геологічний).

За передбаченими пунктами 5.1, 5.2 договору умовами поставка товару здійснюється у два етапи, строк поставки палива у кількості 10,3 тонн до 11 жовтня 2017 року та другої партії 24,7 тонн до 31 грудня 2017 року.

Згідно з п. 10.2 договору даний договір діє до 31.12.2017р.

30 жовтня 2017 року між ТОВ «Кворум-Нафта» та Причорноморським ДРГП було укладено додаткову угоду про зміну договору № 1007 від 25.09.2017 р., якою у зв'язку зі збільшенням ціни на ринку паливно-мастильних матеріалів змінено умови договору, а саме викладено п.1.2 у наступній редакції: «Найменування Товару: згідно накладних на товар та специфікації (додаток № 1 договору): ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне паливо), (налив) 31,8186 (тонн)». Інші умови залишені без змін.

Таким чином, сторонами було погоджено зменшення кількості поставки дизельного палива з 35 тонн до 31,8186 тонн, в розмірі суми договору № 1007 від 25.09.2017 р., що відображено у специфікації від 30.10.2017р. (додаток № 1) до договору з внесеними змінами.

15 листопада 2017 року Причорноморське ДРГП направило ТОВ «Кворум-Нафта» листа № 02/513, в якому замовило 20 тон дизпалива на 20.11.2017 р. в порт ОСОБА_3, вул. Центральна, 99 згідно з умовами додаткової угоди від 30.10.2017р. (а.с. 43).

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж нормами передбачено також, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Однак, відповідач свої зобовязання не виконав, згідно з умовами п. 4.1 договору № 1007 від 25.09.2017р. рахунок на товар не виставив та замовлене дизпаливо не поставив.

Натомість, ТОВ «Кворум-Нафта» надіслало на електронну адресу позивача лист № 962/05 (без дати), в якому запропонувало у зв'язку із збільшенням ціни на ринку паливно-мастильних матеріалів розірвати договір та надало також у електронному вигляді додатком підписаний та скріплений печаткою «договір про розірвання (припинення) договору № 1007 про закупівлю дизельного пального від 25 вересня 2017 року», датований 21 листопада 2017 р. (а.с. 16, 17). При цьому відповідач не довів існування обставин, передбачених ст. 652 ЦК України.

Від цієї пропозиції про розірвання договору позивач відмовився, про що повідомив відповідача (а.с. 17).

21 листопада 2017 року Причорноморське ДРГП уклало із ТОВ «ОНК-Груп» договір № 561/11/17 поставки нафтопродуктів в кількості 19 544 кг загальною сумою договору 516 594 грн. (п.п. 1.1, 3.1 договору).

За платіжним дорученням № 816 від 22.11.2017 р. позивач перерахував ТОВ «ОНК-ГРУП» за дизельне пальне 516 594 грн. згідно з виставленим рахунком № 1247 від 22.11.2017р.

За розрахунком позивача ціна за 1 т придбаного у ТОВ «ОНК-ГРУП» згідно з договором № 561/11/17 від 21.11.2017 р. дизпалива склала 26432,36 грн. (з ПДВ), що на 1789,36 грн. більше, ніж запропонована ТОВ «Кворум-Нафта» ціна згідно з договором № 1007 від 25.09.2017 р. (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 30.10.2017 р.).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 34972,25 грн. позивач обґрунтовував різницею в ціні дизпалива за 1 тонну у ТОВ «ОНК-Груп» та ТОВ «Кворум-Нафта», необхідністю понесення ним додаткових витрат для придбання нафтопродуктів за підвищеною, порівняно з первісним договором, ціною, надавши відповідний розрахунок збитків на зазначену суму.

Колегія суддів враховує односторонню відмову відповідача від 21.11.2017р. від договору поставки № 1007 від 25.09.2017 р., укладеного з позивачем, та вважає, що дії позивача з укладення того ж дня договору на поставку дизпалива з іншим постачальником, є саме заходами, спрямованими на відновлення його порушеного права на одержання товару, визначеного договором поставки, від виконання якого відмовився відповідач, та зменшення розміру завданих збитків.

Отже, у даному спорі існує протиправна поведінка ТОВ «Кворум-Нафта», що полягає у невиконанні ним зобов'язання та наявність вини відповідача у порушенні договірного зобов'язання.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з доводами позивача щодо доведеності розміру понесених збитків та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданими збитками і вважає висновки суду першої інстанції з цього питання правомірними та обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтовуючи понесення збитків позивач вказує рахунок на оплату № 1247 від 22.11.2017р. на суму 516 594 грн. та платіжне доручення № 816 від 22.11.2017р. про оплату цього рахунку.

Однак, у зазначеному рахунку № 1247 від 22.11.2017р., виставленому ТОВ «ОНК-Груп» позивачеві на сплату 516 594 грн., в якості підстави призначення платежу (п. 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 р. № 22) вказано договір № 21-11/2017 від 21.11.2017р., який позивачем не надано в обґрунтування предявлених вимог під час розгляду справи по суті судом першої інстанції та який відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України не може досліджуватися судом апеляційної інстанції.

У платіжному дорученні № 816 від 22.11.2017р. про перерахування позивачем коштів ТОВ «ОНК-Груп» в сумі 516 594 грн. у графі «Призначення платежу» вказано рахунок № 1247 від 22.11.2017р., без зазначення в якості призначення платежу реквізитів договору № 561/11/17 від 21.11.2017р., що унеможливлює зробити однозначний висновок щодо наявності відповідного розміру реальних збитків позивача та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданими збитками, враховуючи ту обставину, що договір поставки нафтопродуктів № 561/11/17 між позивачем та ТОВ ОНК-ГРУП було укладено 21.11.2017р., тобто більше ніж за місяць до закінчення строку дії укладеного з відповідачем договору № 1007 про закупівлю дизельного пального від 25.09.2017 (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 30.10.2017).

Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2400 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 05.04.2018 року у справі № 915/1410/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31.07.2018р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Аленін О.Ю.

ОСОБА_4