ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1407/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області
до ФОП Біліченка Сергія Семеновича, м. Ізюм , Ізюмської міської ради, м. Ізюм третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ізюмського міського нотаріального округу м.Ізюм Кардашина Галина Іванівна
про про визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним договору
за участю представників:

прокурора - Зливка К.О.,

представника позивача - Павлюк В.О.,

1-го відповідача (Ізюмська міська рада) - Садковий І.А.,

2-го відповідача (ФОП Біліченко С.С.) - Біліченко С.С. (особисто),

третьої особи (приватний нотаріус) - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року Заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду з позовом в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Харківській області до Ізюмської міської ради та Фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича, третя особа - Кардашина Галина Іванівна (приватний нотаріус Ізюмського міського нотаріального округу м. Ізюм) та просить суд:

- визнати незаконними та скасувати п.п.2,3,4,5,6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 року "Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича";

- визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017 року між Ізюмською міською радою Харківської області та ФОП Біліченко С.С. посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2907;

- зобов'язати фізичну особу-підприємця Біліченка С.С. повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :19:001:0024 площею 0,0030 га, вартістю 32465,70 грн., розташовану за адресою Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, шляхом внесення відомостей до земельно - кадастрової документації;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017 р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.;

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області та ФОП Біліченко С.С. сплачений судовий збір у розмірі 7048,00 грн. на користь прокуратури Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства, внаслідок прийняття рішення Ізюмською міською радою за № 0830 від 27.01.2017 року та укладення договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017 року, чим порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, застосовано невірний механізм надання та одержання у користування земельної ділянки, а саме: дотримання законодавчих засад надання земельних ділянок що забезпечують рівність прав громадян, фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та відповідні надходження до бюджету.

Ухвалою суду від 30.05.2018 р. було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті справи.

Ухвалою від 12.07.2018 р. було закрито підготовче провадження у справі №922/1407/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.07.2018 р. о 09:30.

В призначеному судовому засіданні прокурор повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів та представник позивача висловили заперечення проти вимог прокурора, з підстав, викладених в наданих заявах по суті справи.

Третя особа у призначене судове засідання не з'явилася.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази та викладені доводи і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Пунктом 1 рішенням 21 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки комунальної власності площею 0,003 га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, кадастровий номер :19:001:0024, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 03.03.07.

Зазначеним рішенням дозволено ФОП Біліченку С.С. укласти договір особистого строкового сервітуту терміном на 5 років відносно земельної ділянки площею 0,003 га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, кадастровий номер :19:001:0024, для встановлення тимчасової споруди - металевого павільйону з продажу продовольчих товарів з визначенням плати за право користування вказаною земельною ділянкою на умовах особистого строкового сервітуту у сумі, що дорівнює 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно п. 4.1, 4.2, 4.3 рішення зобов'язано ФОП Біліченка С.С. виконувати обов'язки землекористувача, відповідно до вимог земельного законодавства України. У місячний термін укласти договір особистого строкового сервітуту щодо вказаної земельної ділянки.

14.09.2017 р. на виконання рішення Ізюмської міської ради між територіальною громадою міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради та ФОП Біліченко С.С. було укладено договір особистого строкового сервітуту (надалі - Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907.

За умовами укладеного Договору особистий строковий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки комунальної власності площею 0,003 га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, кадастровий номер :19:001:0024. Строковий особистий сервітут встановлюється строком на 5 років, з 14.09.2017 р. по 14.09.2022 р.

За актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП Ставицька С.І. визначила, а ФОП Біліченко С.С. прийняв межі земельної ділянки (а.с. 30-31).

Згідно п. 3.1 Договору встановлено розмір плати за сервітутне користування земельною ділянкою, яка дорівнює розміру орендної плати, що становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 3895,88 грн. на рік. Розмір плати за користування земельною ділянкою підлягає щорічній індексації без внесення змін до даного Договору.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який наданий міськрайонним управлінням в Ізюмському району та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.03.2018 р. за №10-20-0.23,021-189/122-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :19:001:0024 складає 32465,70 грн.

Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області за результатами проведеного вивчення стану законності у сфері земельних відносин та містобудування на території м.Ізюм Харківської області, було встановлено, що надання у користування зазначеної земельної ділянки здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Прокуратура зазначає, що внаслідок прийняття спірного рішення та укладення згаданого договору, було порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, застосовано невірний механізм надання та одержання в користування земельної ділянки. Договір особистого строкового сервітуту може бути укладений лише після прийняття рішення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо становлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту.

Прокурор наголошував, що потреба встановлення сервітуту виникає лише у власника або землекористувача у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім встановлення сервітуту. В той же час, із відносин, що склалися між сторонами Договору, не вбачається, що потреби ФОП Біліченка С.С. не могли бути задоволені іншим способом, оскільки потреба в розміщенні тимчасових споруд могла бути задоволена шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, рішення першого відповідача та укладений Договір суперечать вимогам законодавства, а їх відносини відповідають правовідносинам оренди земельної ділянки, а не особистого строкового сервітуту.

За положеннями ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тому, на думку прокуратури, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство про оренду землі, а рішення Ізюмської міської ради та укладений Договір сервітуту підлягають оцінці на предмет відповідності відповідних норм, що регулюють орендні відносини.

Однак, в порушення ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, при укладенні сторонами Договору земельні торги щодо передачі зазначеної земельної ділянки комунальної власності в оренду не проводилися. Вказані дії Ізюмської міської ради обмежують права інших учасників господарсько-правових відносин на отримання вказаної земельної ділянки в оренду чи власність на оплатних умовах та на підставі конкурсу.

Таким чином, рішення 31 сесії Ізюмської міської ради №0830 від 27.01.2017 р. прийняте з порушенням норм чинного земельного законодавства, передача земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України та згідно положень ЗУ «Про оренду землі».

З огляду на викладене, прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати п.п. 2, 3, 4, 5, 6 рішення Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 р., визнати недійсним Договір, укладений на виконання незаконного рішення ради, з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, зобов'язати другого відповідача повернути отриману земельну ділянку та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Заперечення відповідачів та третьої особи базуються на тому, що прокурором при поданні позовної заяви не достатньо обґрунтовано підстави для звернення до суду для представництва законних інтересів держави та не доведено порушення будь-яких інтересів у зв'язку з прийняттям рішення Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 р. та укладанням спірного Договору особистого строкового сервітуту.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокуратурою було направлено повідомлення ГУ Держгеокадастру Харківської області в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» (а.с. 40-41) про виявлені прокуратурою порушення вимог законодавства при наданні земельної ділянки за рішенням Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 р., однак жодних заходів на усунення вказаних порушень ГУ Держгеокадастру Харківської області не було вжито. Матеріали справи містять копію відповіді ГУ Держгеокадастру у Харківській області (№10-20-5,3-926/90-18 від 27.04.2018 р., а.с. 17) на зазначене повідомлення прокуратури, в якому вказується про відсутність ознак порушення вимог земельного законодавства зі сторони ФОП Біліченко С.С. та Ізюмської міської ради.

Враховуючи викладене, розглянувши доводи прокурора щодо наявності порушення інтересів територіальної громади і держави та необхідність їх захисту, суд визнає належними визначені підстави для звернення до суду в інтересах вказаного в позовній заяві органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Тому суд не вбачає обґрунтованими заперечення Ізюмської міської ради та третьої особи щодо відсутності підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Розглядаючи вимоги прокурора по суті з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.13, 19 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу і права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, в порядок та спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акту виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Таким чином, позов у тій частині, в якій предметом є визнання незаконним пункту рішення органу місцевого самоврядування, яким передбачено укладення договору особистого строкового сервітуту, не може бути задоволено, з огляду на те, що таке рішення є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Крім того, вказане рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №916/187/15-г.

Таким чином, п.п.2, 3, 4, 5, 6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 року "Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича", щодо укладення з ФОП Біліченко С.С. договору особистого строкового сервітуту, вичерпали свою дію фактом їх реалізації, відтак, їх недійсність не є засобом поновлення інтересів держави.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування п.п.2, 3, 4, 5, 6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017 року "Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича" суд відмовляє.

Щодо позовних вимог в іншій частині, суд виходить з такого.

За змістом ст.ст. 395, 401, 402 Цивільного кодексу України, ст.98 Земельного кодексу України сервітутом є встановлене договором чи законом речове право користування чужим майном (сервітут) яке може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, при цьому земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Види права земельного сервітуту обумовлено статтею 99 Кодексу. Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів (в редакції вказаної статті на час прийняття спірного рішення та укладення Договору):

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо (ч.1 ст.404 ЦК України).

Варто мати на увазі, що за своєю правовою природою сервітутне користування відрізняється від користування на правах оренди, оренда землі та сервітут є різними інститутами земельного права. З правового аналізу вказаних вище норм можна дійти висновку, що потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Сторонами не надано до матеріалів справи інформації про те, що другий відповідач є власником або користувачем сусідніх земельних ділянок, матеріали справи не містять і доказів того, що потреби другого відповідача в розміщенні тимчасової споруди не могли бути задоволені іншим способом.

З п. 2 спірного рішення та п. 1.1 Договору вбачається, земельна ділянка передається не для задоволення перелічених потреб, обумовлених ст. 404 Цивільного кодексу України, а для встановлення павільйону з продажу продовольчих товарів, тобто для ведення торгової діяльності.

Таким чином, укладанням договору строкового особистого сервітуту Ізюмська міська рада фактично надала ділянку у користування на умовах оренди.

В силу положень ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Комплексний аналіз укладеного між відповідачами правочину дає підстави вважати, що договір сервітуту від 14.09.2017 р. за своєю правовою природою є договором оренди землі, що зумовлює застосування до нього положень законодавства, яке регулює саме правовідносини пов'язані із орендою земельних ділянок державної та комунальної форм власності.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За умовами п.2 ст.124 Земельного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріали справи не містять рішення Ізюмської міської ради щодо проведення земельних торгів з метою продажу права оренди земельної ділянки площею 0,003 га, кадастровий номер :19:001:0024 або договори на проведення торгів, а тому фактичний договір оренди земельної ділянки від 14.09.2017 р., яка належить до земель комунальної власності, укладений за відсутності рішення Ізюмської міської ради про укладення договору оренди землі, прийнятого у порядку, передбаченому чинним законодавством, або за результатами проведення аукціону.

За приписами ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Встановлені обставини дають підстави вважать, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в орендне користування земельної ділянки. Другому відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки з цього приводу.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 р. по справі №905/3280/16.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Договір особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017 року між Ізюмською міською радою Харківської області та ФОП Біліченко С.С. суперечить вимогам законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України та в силу ст. 216 ЦК України правовим наслідком недійсності даного договору має бути повернення ФОП Біліченко С.С. на користь Ізюмської міської ради отриманої за недійсним договором земельної ділянки, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017 р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І. підлягає скасуванню.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, часткового задоволення позовних вимог, звільнення від сплати судового збору другого відповідача та того, що спір виник внаслідок неправильних дій першого відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в частині 5286,00 грн. по даній справі покладаються на Ізюмську міську раду Харківської області.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017 року між Ізюмською міською радою Харківської області та ФОП Біліченко С.С. посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2907.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця Біліченка Сергія Семеновича (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, 64300, ідентифікаційний код особи НОМЕР_1) повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області (64300, Харківська обл., місто Ізюм, ПЛОЩА ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 1, ідентифікаційний код особи 26201641) прийняти земельну ділянку кадастровий номер :19:001:0024 площею 0,0030 га, вартістю 32465,70 грн., розташовану за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, шляхом внесення відомостей до земельно - кадастрової документації.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017 р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.

Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області (64300, Харківська обл., місто Ізюм, ПЛОЩА ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 1, ідентифікаційний код особи 26201641) сплачений судовий збір у розмірі 5286,00 грн. на користь прокуратури Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.07.2018 р.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.С. Лаврова