ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 913/934/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області на рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2018 (суддя Масловський С.В.) та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 (головуючий суддя: Радіонова О.О., судді: Стойка О.В., Чернота Л.Ф.)

за позовом Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України

до 1. Фізичної особи-підприємця Поліна Віталія Євгеновича, 2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державного навчального закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище",

про визнання недійсним договору та зобов'язання звільнити приміщення,

За участю представників:

позивача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

відповідача-1 - не з'явився

відповідача-2 - Ізвєков К.В. - представник

прокуратури - Зарудяна Н.О. - прокурор відділу

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017 до Господарського суду Луганської області надійшла позовна заява керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Фізичної особи - підприємця Поліна Віталія Євгеновича та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області, третя особа - Державний навчальний заклад "Сєвєродонецьке вище професійне училище", про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 03.07.2017р. за №004452/09 та припинення зобов'язання за ним на майбутнє; зобов'язання відповідача-1 звільнити приміщення будівлі загальною площею 150,44 кв.м вартістю 158096 грн., що знаходиться за адресою: Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 8, та повернути його балансоутримувачу - Державному навчальному закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище згідно акту приймання-передачі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що орендоване відповідачем-1 приміщення використовується суб'єктом господарювання для здійснення підприємницької діяльності, жодним чином не пов'язаної з навчальним процесом, тобто, не за призначенням в порушення вимог ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", тому відповідно до ч. 1 ст. 203, ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України договір оренди підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.02.2017 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами не було доведено дотримання порядку укладання договору оренди державного майна №004452/09 від 03.07.2017р., а саме, не виконано умови ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та не розміщено оголошення про намір передати майно в оренду та, як наслідок, відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та листа № 04-06-00390 від 21.02.2017 Міністерства освіти і науки України не було проведено конкурсу на право оренди державного майна, а тому вимоги прокурора про визнання недійсними договору оренди державного майна та зобов'язання звільнити приміщення є законними, обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, та такими, що підлягають задоволенню.

Також судом відхилено посилання прокурора на те, що договір оренди нерухомого майна не відповідає приписам ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" (в редакції, що діяла при укладенні договору), ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", оскільки частиною 4 Закону України "Про освіту", в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, встановлена можливість залучати, у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, а відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", окреме індивідуально-визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісного майнового комплексу, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 мотивувальну частину рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2018р. у справі №913/934/17 змінено з підстав, викладених в даній постанові, в іншій частині рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2018 у справі №913/934/17 залишено без змін.

Судове рішення мотивовано тим, що спірні орендовані приміщення на момент укладання договору перебували на балансі професійно-технічного училища, яке є об'єктом освіти і, відповідно до статті 63 Закону України "Про освіту", не можуть використовуватися не за призначенням, а можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, а отже невикористання або часткове використання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не надає права передачі цього приміщення або його частини в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №004452/09 від 03.07.2017р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області та ФОП Поліним Віталієм Євгеновичем та зобов'язання відповідача 1 звільнити орендоване приміщення будівлі загальною площею 150,44 кв.м, вартістю 158096 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.Маяковського,8 та повернути його балансоутримувачу - Державному навчальному закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище" за актом приймання-передачі, є правомірними. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції були необґрунтовано відхилені твердження прокурора про те, що договір оренди нерухомого майна не відповідає приписам ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", у зв'язку з чим змінив мотивувальну частину рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2018р. у справі № 913/934/17.

19.06.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі №913/934/17.

У касаційній скарзі Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Луганській області просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі №913/934/17 повністю і ухвалити нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2018 року у справі № 913/934/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

09.07.2018 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та призначення її до розгляду на 02.08.2018, повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги, визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до Касаційного господарського суду до 27.07.2018.

Поряд з цим, даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області про зупинення дії постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі № 913/934/17 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області (скаржник, відповідач-2) зазначає, що постанова Донецького апеляційного господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства України.

На думку скаржника, неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції полягає у неправильному тлумаченні Закону України "Про освіту" (в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору оренди).

Посилаючись на ст. 28, частини 1, 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" відповідач-2 вважає, що вказаним Законом встановлена заборона використання не за призначенням саме об'єктів освіти, як цілісних майнових комплексів, до складу яких входять всі види майна в сукупності, в зв'язку з чим частина приміщення будівлі, яка є складовою об'єкта освіти, може бути використане для проведення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, тобто, спірний договір на моменту укладення повністю відповідав вимогам законодавства.

Також скаржник зазначає, що посилання суду апеляційної інстанції на Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу (ДСанПіН 5.5.2.008-01), затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001, є порушенням норм процесуального права, оскільки даний документ не є нормативно-правовим актом, так як він не зареєстрований в Міністерстві юстиції України та відсутній в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів.

Від прокурора надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі № 913/934/17 - без змін.

У судове засідання 02.08.2018 з'явилися прокурор та представник відповідача-2.

Представники позивача, третьої особи та відповідача-1 у судове засідання не з'явилися, хоча вказані учасники справи про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача-2 підтримав касаційну скаргу.

Прокурор виклав заперечення проти касаційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представника відповідача-2, які з'явилися в судове засідання, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до листа № 04-06-00390 від 21.02.2017 Міністерство освіти і науки України надало дозвіл на передачу в оренду державного майна - частини вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі двоповерхової будівлі навчальної майстерні, площею 150,44 кв.м (інв. 10310003), що розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 8, з метою розміщення майстерні по виготовленню меблів, терміном на 1 рік, за умови врахування пропозицій орендаря щодо орендної плати, яка визначається на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995 року №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку у сумі від 2000,00 грн і застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

03.07.2017р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області (далі-Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Поліним Віталієм Євгеновичем (далі-Орендар) було укладено договір №004452/09 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Державного навчального закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище", відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окремо індивідуально-визначене майно - частину нежитлового вбудованого приміщення на першому поверсі двоповерхневої будівлі навчальної майстерні, площею 150,44 кв.м, яка розміщена за адресою: Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 8, та перебуває на балансі Державного навчального закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 28.02.2017р. і становить за незалежною оцінкою 158096,00 грн. (т.1 а.с. 19-21).

Згідно до п.1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення майстерні для виготовлення меблів.

Орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору (п.6.1).

Згідно п. 10.1 даний договір укладено строком на 1 рік, що діє з 03.07.2017р. до 02.07.2018р. включно.

Договір підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печаткою відповідача 1 та відповідача 2.

Додатком №1 до договору сторони погодили розрахунок орендної плати на базовий місяць оренди державного майна - травень 2017р., який становить без ПДВ 2056,27 грн. (т.1, а.с.22).

03.07.2017р. відповідно до Акту приймання-передачі державного нерухомого майна, яке перебуває на балансі Державного навчального закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище" та знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул.Маяковського, 8, відповідач 2 передав в строкове платне користування державне окреме індивідуально-визначене майно - частину нежитлового вбудованого приміщення на першому поверсі двоповерхневої будівлі навчальної майстерні, площею 150,44 кв.м, а відповідач 1 прийняв об'єкт визначений у пункті 1.1. договору (т.1, а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що третя особа ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" звернулося з листом від 13.02.2017р. № 94 до Регіонального відділення фонду державного майна України по Луганській області, в якому, зазначивши, що в училищі внаслідок злиття колишніх ПТУ №23 та ПТУ№24, а також Сєвєродонецького професійного хіміко-технологічного ліцею, велика кількість вільних приміщень, з метою дбайливого використання приміщення, утримування його у санітарно-гігієнічних нормах, вважало доцільним частину приміщень здати в оренду. При цьому, при передачі в оренду приміщення не буде обмежений навчально-виховний процес і дотримані умови компактного розташування орендованих приміщень, не використовуваних в навчально-виховному процесі (т.1, а.с.86).

Фонд державного майна України по Луганській області погодив порядок та отримав дозвіл на укладення договору оренди з органом, уповноваженим управляти майном, що підтверджується листом Міністерства освіти і науки України №1/11-2846 від 23.03.2017р.(т.1, а.с.94).

З огляду на те, що спірне орендоване приміщення на момент укладання договору перебувало на балансі ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище", яке є об'єктом освіти та відповідно до ст. 63 Закону України "Про освіту", не може використовуватися не за призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчальним процесом, прокурор відповідно до ч. 1 ст. 203, ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України просив суд визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за №004452/09 від 03.07.2017р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області та Фізичною особою-підприємцем Поліним Віталієм Євгеновичем, м.Сєвєродонецьк, Луганська область на майбутнє та зобов'язати ФОП Поліна Віталія Євгеновича звільнити приміщення будівлі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що твердження прокурора про те, що договір оренди нерухомого майна не відповідає приписам ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", судом до уваги не приймаються, адже частиною 4 Закону України "Про освіту", в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, встановлена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, а відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісного майнового комплексу, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна, однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміщення відповідачем -2 оголошення про намір передати майно в оренду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами не було доведено дотримання порядку укладання договору оренди державного майна №004452/09 від 03.07.2017, а саме не виконано умови ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та не розміщено оголошення про намір передати майно в оренду та, як наслідок, відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та листа № 04-06-00390 від 21.02.2017 Міністерства Освіти і Науки України не було проведено конкурсу на право оренди державного майна, а тому вимоги прокурора про визнання недійсними договору оренди державного майна та зобов'язання звільнити приміщення є законними, обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, та такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб на громадських формувань ФОП Полін В.Є. здійснює наступні види діяльності: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (т.1 а.с. 40-42).

Згідно з інвентарною карткою №4 обліку основних засобів в бюджетних установах, будівля за адресою м.Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 8, зазначена як навчально-виробничі майстерні, обліковується у ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ" як основний засіб з інвентарним номером №10310003, введений в експлуатацію в 1966 році (т. 1 а.с. 43).

Відповідно до листа ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ" від 10.11.2017р. навчання в закладі здійснюється: за кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник" і "молодший спеціаліст" за професіями: слюсар з ремонту автомобілів; водій автотранспортних засобів (категорія "С"); машиніст крана автомобільного; електрогазозварник; електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування; оператор з обробки інформації та програмного забезпечення. За освітньо-кваліфікаційним рівнем "молодший спеціаліст" за спеціальностями: автомобільний транспорт; комп'ютерна інженерія; облік і оподаткування.

Навчальні майстерні, розташовані за адресою: вул.Маяковського,8, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, використовуються у навчальному процесі для підготовки за професіями "електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування" та "електрогазозварник".

Будь-які договори про співробітництво, надання послуг чи проходження практики між ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ" та ФОП Полін В.Є. не укладалися.

Таким чином, спірні приміщення передані в оренду відповідачу для розміщення суб'єкта господарювання, що проводить господарську діяльність з виробництва меблів, тобто, суто в цілях підприємницької діяльності орендаря, не пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу (ДСанПіН 5.5.2.008-01), затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, є обов'язковим для виконання документом, що регламентує безпечні для здоров'я дітей і підлітків умови навчання та виховання, які сприяють підвищенню їх працездатності протягом навчального дня, тижня, року, поліпшують психофізіологічний розвиток та зміцнюють здоров'я дитини.

Згідно із пунктом 3.19 ДСанПіН 5.5.2.008-01 здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з огляду на той факт, що спірні орендовані приміщення на момент укладання договору перебували на балансі професійно-технічного училища, яке є об'єктом освіти і, відповідно до статті 63 Закону України "Про освіту", не можуть використовуватися не за призначенням, а можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, а отже невикористання або часткове використання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не надає права передачі цього приміщення або його частини в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №004452/09 від 03.07.2017р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області та ФОП Поліним Віталієм Євгеновичем та зобов'язання відповідача 1 звільнити орендоване приміщення будівлі загальною площею 150,44 кв.м, вартістю 158096 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.Маяковського,8 та повернути його балансоутримувачу - Державному навчальному закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище" за актом приймання-передачі, є правомірними.

Таким чином, оскільки сторони, укладаючи спірний договір, припустилися порушення законодавства, суд апеляційний інстанції дійшов висновку, що це є достатньою правовою підставою для визнання договору недійсним на підставі положень ч.3 ст. 207 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, а відтак висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частини визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №004452/09 від 03.07.2017р. та зобов'язання відповідача звільнити спірні приміщення та повернути їх балансоутримувачу за актом приймання-передачі є правильним.

При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що судом першої інстанції були необґрунтовано відхилені твердження прокурора про те, що договір оренди нерухомого майна не відповідає приписам ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про те, що відповідачами не було доведено дотримання порядку укладання договору оренди державного майна №004452/09 від 03.07.2017р., а саме, не виконано умови ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та не розміщено оголошення про намір передати майно в оренду та, як наслідок відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та листа № 04-06-00390 від 21.02.2017 Міністерства освіти і науки України не було проведено конкурсу на право оренди державного майна.

З таким висновком суд апеляційної інстанції не погодився з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Заява від прокурора або позивача щодо зміни підстав позову до суду не надходила.

З матеріалів справи вбачається, що на дані обставини прокурор не посилався, як на підставу своїх вимог щодо визнання договору оренди недійсним. Таким чином, суд самостійно змінив підставу позову, що є неприпустимим.

Судом під час підготовчого провадження не було визначено як обставини справи, яка підлягає встановленню - дотримання чи недотримання відповідача порядку укладання договору оренди, а саме виконання відповідачами умов ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та не було витребувано відповідних доказів згідно з приписам п.7 ч. 2 ст. 182 ГПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 210, абз.2 ч.1, ч.4 ст. 277 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну мотивувальної частини рішення господарського суду Луганської області від 20.02.2018р. у справі № 913/934/17 з підстав, що викладені в даній постанові.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду відмічає наступне.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі ГК) визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.3 ст.207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" (в редакції, чинній на час укладення Договору) визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 цього ж Закону встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

При цьому, ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" передбачено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством, а в ч. 5 цієї статті встановлено, що об'єкти освіти і науки, що фінансується з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та з науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Отже, зі змісту вказаної норми вбачається, що об'єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Згідно п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Вказані норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Частиною 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) передбачено, що загальнодержавне значення мають і не підлягають приватизації, крім іншого, і об'єкти освіти.

Дослідивши обставини справи та встановивши, що частина нежитлового вбудованого приміщення на першому поверсі двоповерхневої будівлі навчальної майстерні, площею 150,44 кв.м, розміщеного за адресою: Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 8, яка перебуває на балансі Державного навчального закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище" та була надана в оренду відповідачу-1 згідно оспорюваного Договору, належить до об'єктів освіти, і, відповідно до ст. 63 Закону України "Про освіту", не може використовуватися не за призначенням, зокрема, з метою розміщення майстерні для виготовлення меблів, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, суд апеляційної інстанції в даному випадку дійшов вірного висновку стосовно того, що невикористання Державним навчальним закладом "Сєвєродонецьке вище професійне училище" спірного приміщення для навчального процесу не надає права передачі цього приміщення в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом.

Встановивши зазначені вище обставини, апеляційний господарський суд визнав, що прокурором та позивачем доведено наявність підстав для визнання договору недійсним в силу приписів ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, як такого, що суперечить вимогам ст. 63 Закону України "Про освіту".

Крім того, апеляційний суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині вимог про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення, оскільки визнання недійсним договору оренди має правовим наслідком повернення цього приміщення орендодавцю в порядку і на умовах, які встановлені законом.

Касаційна скарга не містить заперечень щодо висновків суду у зазначеній частині.

Аргументи касаційної скарги в обґрунтування підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття рішення про відмову в позові зводяться до помилкового тлумачення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області норм ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, на свою користь, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №906/164/17, прийнятій об'єднаною палатою Касаційного господарського суду, а також у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 905/1266/17, від 20.02.2018 у справі № 910/9914/17, від 10.04.2018 у справі №906/165/17, від 04.07.2018 у справі № 902/653/17.

Колегія суддів касаційного суду по даній справі повністю погоджується з правовою позицією, викладеною у зазначених постановах Верховного Суду, та не вбачає підстав для відступу від неї.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 - без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, суд покладає на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області на рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі №913/934/17 залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі №913/934/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський