ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2018

Справа № 910/5768/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", м. Львів

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 15 203,27 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) суми збитків в розмірі 15 203,27 грн., що виникли у зв’язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У зв’язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви у встановлені судом строк та спосіб, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідачу – відзив на позовну заяву, а позивачеві – відповідь на відзив.

15.06.2018р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, проте при дослідженні матеріалів відзиву судом встановлено відсутність доданих до нього доказів направлення його позивачеві, що є порушенням приписів ст. 165 ГПК України та така заява по суті відповідача в будь-якому разі не може бути прийнята судом до розгляду.

Крім того, 15.06.2018р. до суду від відповідача надійшла заява-клопотання про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача та відмову останньому в задоволенні його позову, оцінка якої буде надана судом при вирішення даного спору по суті.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву (з доказами його направлення позивачеві) не подав до суду, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами (без врахування відзиву відповідача).

23.07.2018р. до суду від позивача надійшло клопотання про зміну найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго", яка задоволена судом про що постановлено відповідну ухвалу від 27.07.2018р.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до залізничної накладної №51049385 від 17.07.2017р. відправником – ТОВ «Донінтервугілля» з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 60482783 відправлено вантаж, а саме – вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого є ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Відповідно до залізничної накладної №51049450 від 17.07.2017р. відправником – ТОВ «Донінтервугілля» з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 67893347 відправлено вантаж, а саме – вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого є ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Відповідно до залізничної накладної №50790484 від 02.07.2017р. відправником – ТОВ «Донінтервугілля» з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 55180210 відправлено вантаж, а саме – вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого є ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Відповідно до залізничної накладної №51097228 від 20.07.2017р. відправником – ТОВ «Донінтервугілля» з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 60832102 відправлено вантаж, а саме – вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого є ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Відповідно до залізничної накладної №51097053 від 20.07.2017р. відправником – ТОВ «Донінтервугілля» з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 55833529 відправлено вантаж, а саме – вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого є ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго».

На станції Бурштин ЛЬВ у вищевказаних вагонах була виявлена недостача вантажу, а саме, у вагоні № 60482783 виявлено недостачу в розмірі 1,8 т, про що складено комерційний акт № 490000/283 від 19.07.2017р.; у вагоні № 67893347 виявлено недостачу в розмірі 1,9 т, про що складено комерційний акт № 490000/284 від 19.07.2017р.; у вагоні №55180210 виявлено недостачу в розмірі 2,0 т, про що складено комерційний акт №490000/256 від 03.07.2017р.; у вагоні № 60832102 виявлено недостачу в розмірі 1,5 т, про що складено комерційний акт № 490000/292 від 24.07.2017р.; у вагоні № 55833529 виявлено недостачу в розмірі 2,0 т, про що складено комерційний акт № 490000/293 від 24.07.2017р.

Матеріалами справи підтверджується (докази направлення претензій у справі) звернення позивача до відповідача з претензіями № 3524 від 20.11.2017р. на суму 2 947,66 грн. (щодо сплати недостачі вантажу у вагоні № 60482783), № 3523 від 20.11.2017р. на суму 3 170,50 грн. (щодо сплати недостачі вантажу у вагоні № 67893347), № 3522 від 20.11.2017р. на суму 3 506,80 грн. (щодо сплати недостачі вантажу у вагоні № 55180210), № 3525 від 20.11.2017р. на суму 2 129,56 грн. (щодо сплати недостачі вантажу у вагоні № 60832102), №3526 від 20.11.2017р. на суму 3 448,75 грн. (щодо сплати недостачі вантажу у вагоні №55833529), які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує на те, відповідач, як перевізник вантажу, належним чином не виконав зобов'язання щодо збереження вантажу під час його перевезення, у зв’язку з чим зобов’язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 15 203,27 грн., заподіяні внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно названих вище залізничних накладних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі – Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, відправником – ТОВ «Донінтервугілля» з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ відправлено вантаж, а саме – вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого є ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» у вагоні № 60482783 (маса вантажу – 69 000,00 кг), що підтверджується залізничною накладною №51049385 від 17.07.2017р., у вагоні № 67893347 (маса вантажу – 69 500,00 кг), що підтверджується залізничною накладною №51049450, у вагоні № 55180210 (маса вантажу – 66 800,00 кг), що підтверджується залізничною накладною №50790484 від 02.07.2017р., у вагоні № 60832102 (маса вантажу – 66 300,00 кг), що підтверджується залізничною накладною №51097228 від 20.07.2017р., у вагоні №55833529 (маса вантажу – 68 100,00 кг), що підтверджується залізничною накладною №51097053 від 20.07.2017р.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України “Про залізничний транспорт” також встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

На станції Бурштин ЛЬВ у вищевказаних вагонах була виявлена недостача вантажу, а саме у вагоні № 60482783 виявлено недостачу в розмірі 1,8 т, про що складено комерційний акт № 490000/283 від 19.07.2017р.; у вагоні № 67893347 виявлено недостачу в розмірі 1,9 т, про що складено комерційний акт № 490000/284 від 19.07.2017р.; у вагоні №55180210 виявлено недостачу в розмірі 2,0 т, про що складено комерційний акт №490000/256 від 03.07.2017р.; у вагоні № 60832102 виявлено недостачу в розмірі 1,5 т, про що складено комерційний акт № 490000/292 від 24.07.2017р.; у вагоні № 55833529 виявлено недостачу в розмірі 2,0 т, про що складено комерційний акт № 490000/293 від 24.07.2017р.

При цьому, будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування їх з боку сторін відсутні.

Згідно ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість втраченого вантажу визначена з урахуванням Довідки № 1/1910 від 20.09.2017р. (вагон № 60482783), Довідки № 1/1909 від 20.09.2017р. (вагон № 67893347), Довідки № 1/1908 від 20.09.2017р. (вагон № 55180210), Довідки № 1/1912 від 20.09.2017р. (вагон № 60832102), Довідки № 1/1914 від 20.09.2017р. (вагон № 55833529).

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Судом встановлено, що вантажовідправники передали відповідачу для перевезення вугілля кам’яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) та Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) є мінеральним паливом.

Крім того, беручи до уваги найменування вантажу, зазначене у залізничних накладних, без будь-якої вказівки на його завантаження у вологому стані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто як для вологого вантажу.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства України та ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Так, відповідно до п. 2.7. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею”, згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

За розрахунками позивача, які як встановлено судом є обґрунтованими та не спростовані відповідачем у встановленому законом порядку, загальна вартість недостачі вантажу з урахуванням природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у названих вище вагонах становить 15 203,27 грн.

Щодо поданої відповідачем заяви-клопотання про застосування наслідків спливу спеціального строку позовної давності до вимоги про стягнення збитків, що виникли з договору перевезення, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність - скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 136 Статуту встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Пунктом “а” статті 134 Статуту передбачено, що претензії про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу можуть бути заявлені - з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу.

Водночас, відповідно до ст. 315 Господарського кодексу України претензії перевізникові можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Таким чином, стаття 315 Господарського кодексу України і статті 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень. Проте, передбачають неоднакові строки позовної давності у спірних правовідносинах.

У даному випадку суд враховує, що Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом України, що був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за № 436-IV і набув чинності з 01.01.2004, містить у своїх прикінцевих положеннях зобов’язання Кабінету Міністрів України привести нормативні акти (в т.ч. і Статут залізниць України) у відповідність до норм ГК України, чого останнім зроблено не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що тільки після виконання зазначених дій, вказані нормативні акти, у тому числі і Статут залізниць, може бути застосований поряд із нормами ГК України (вказана позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19.04.2012 у справі № 10-26/166-10-4300).

Отже, беручи до уваги вказану правову позицію Верховного Суду України строк позовної давності у даній справі визначається на підставі ст. 315 Господарського кодексу України та його перебіг розпочинається після закінчення строку розгляду претензії до перевізника, незалежно від того, чи пред'являлася вона до перевізника.

Разом з тим, згідно з роз’ясненнями, наведеними у п. 4.7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 “Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів” дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, а тому у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

З цих підстав, судом відхилено як необґрунтовані посилання відповідача у своїй заяві про застосування позовної давності на пропуск позивачем 6-тимісячного строку на пред’явлення позову, оскільки перебіг такого строку (6 місяців) починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду.

Оскільки всі названі вище комерційні акти, які засвідчують факти недостачі вантажу у спірних вагонах, були складені у липні 2017р., претензії про відшкодування вартості недостачі вантажу надіслані позивачем 22.11.2017р., а позивач з даним позовом звернувся до суду 04.05.2018р. (згідно повідомлення підприємства поштового зв’язку на поштовому відправленні до суду) строк звернення до суду про відшкодування збитків за вимогами позивача не сплинув, у зв’язку з чим наслідки спливу строку позовної давності в межах даної справи не можуть бути застосовані.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, контррозрахунку розміру збитків не надано.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/5768/18 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 15 203,27 грн. збитків, які виникли у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Судовій збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (ідентифікаційний код 23269555, місцезнаходження: 79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15) 15 203,27 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті три гривні 27 коп.) збитків, які виникли у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.07.2018р.

Суддя                                                     С.М. Морозов