ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2018 р. Справа № 922/1473/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) уповноважених представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 6341,88 грн.
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків (далі за текстом - відповідач) страхове відшкодування в розмірі 6341,88 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням те на що позивачем, як страховиком та громадянином ОСОБА_1, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 117881 від 30.05.2017. В подальшому, 23.08.2017 з вини власника автомобіля ВАЗ-210994 ОСОБА_2 сталася ДТП внаслідок якої застрахований ОСОБА_1 автомобіль Hyundai Santa Fe зазнав механічних пошкоджень, та внаслідок якої позивач на підставі умов договору сплатив на користь останнього страхове відшкодування в розмірі 6341,88 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-210994 ОСОБА_2 була застрахована відповідачем згідно з полісом № АК 004972875, позивач в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 ГК України вимагає стягнути з відповідача сплачене ним на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.06.2018 відкрито провадження у справі № 922/1473/18; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв'язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали від 07.06.2018.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 1788 від 20.06.2018), в якому просить суд в задоволені позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами розміру страхового відшкодування, яке підлягає сплаті відповідачем на користь позивача. Відповідач вказує про відсутність в матеріалах справи письмових доказів, що визначають обсяг і характер пошкоджень, одержаних автомобілем Hyundai Santa Fe, д. н. з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 Крім того, відповідач стверджує, що позивач в передбаченому законом порядку не звертався до нього із заявою про виплату відшкодування в досудовому порядку.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 18945 від 03.07.2018) в якому доповнює власну правову позицію, викладену у позові та спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві. Зокрема позивач вказує, що вимоги чинного законодавства України не вимагають попереднього звернення позивача до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, як про це зазначає відповідач; що визначення та виплата розміру заподіяної шкоди на підставі документів ремонтної організації/СТО, заяви страхувальника та страхового акта відповідає умовам договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 117881 від 30.05.2017, та не суперечить приписам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування», тощо.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 19375 від 05.07.2018), в яких додатково обґрунтовує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, та спростовує доводи позивача, викладені у відповіді на відзив. Відповідач зокрема вказує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням його зносу в передбаченому законом порядку, зокрема шляхом складання звіту (висновку) суб'єкта оціночної діяльності в порядку, визначеному Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. При цьому відповідач вважає, що наявність згоди між позивачем та ОСОБА_1 щодо розміру та порядку виплати страхового відшкодування не замінюють необхідність проведення експертизи, оскільки положення укладеного між ними договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 117881 від 30.05.2017 не розповсюджуються на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 30.05.2017 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 117881, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю.

23.08.2017 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Hyundai Santa Fe", д.н.з НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, та "ВАЗ-210994", д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль Hyundai Santa Fe, д. н. з. НОМЕР_1, отримав пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2017 у справі № 640/13657/17 встановлено, що під час зазначеної ДТП водій ОСОБА_2 порушив п. 15.13 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Як наслідок, водій ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили 06.10.2017.

23.08.2017 ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Позивачем на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 23.08.2017 та страхового акту № UA020/L01/01 від 30.08.2017 визнано ДТП за участі автомобіля Hyundai Santa Fe, д. н. з. НОМЕР_1 та "ВАЗ-210994", д.н.з. НОМЕР_2 страховим випадком.

Згідно з рахунком №ЗиФ-0360572 від 23.08.2017 ПАТ «Завод Фрунзе» виданому ОСОБА_3 вартість ремонту автомобіля становить 6341,88 грн.

Враховуючи викладені обставини позивачем виплачено ОСОБА_3 уму страхового відшкодування у розмірі 6341,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25584 від 31.08.2017.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "ВАЗ-210994", д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 застрахована відповідачем згідно з полісом АК/4972875 від 09.11.2016, яким також передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну третім особам в розмірі 100000 грн.

Позивач до відповідача із вимогою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу не звертався, а відразу звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6341,88 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При цьому, згідно з ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, до обов'язків відповідача належить виплата страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу. Вищенаведене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 22.03.2017 по справі № 3-1304гс16.

Порядок здійснення розрахунку відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу встановлено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Постановою КМУ № 8 від 05.01.1998 року «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому розрахунок суми збитку повинен бути проведеним з урахуванням прав відповідача відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мін'юста №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Натомість розмір шкоди завданої транспортному засобу визначено позивачем на підставі рахунку № ЗиФ-0360572 від 23.08.2017, виданого Приватним акціонерним товариством «Завод Фрунзе», та ремонтної калькуляції № 185048 від 25.08.2017, яка взагалі не містить посилання на особу, які її склала, та не містить підпису та відомостей про кваліфікацію та повноваження такої особи.

Разом з тим, матеріали даної справи також не містять доказів наявності у особи, яка склала рахунок, відповідної кваліфікації та повноважень на проведення оцінки завданої шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні». Сам зазначений рахунок не містить будь-якої розшифровки вартості тих або інших матеріалів які підлягали ремонту та вартості робіт, внаслідок чого не можливо встановити які саме ремонтні роботи були оцінені ПАТ «Завод Фрунзе», чи було при його складанні враховано коефіцієнт зносу, та чи мали вони відношення до пошкоджень, які автомобіль Hyundai Santa Fe, д. н. з. НОМЕР_1 зазначав в результаті ДТП.

Доказів проведення оцінки заподіяної шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мін'юста №142/5/2092 від 24.11.2003 року матеріали справи не містять та позивачем суду не надані.

При цьому, суд критично ставиться до посилання позивача на статтю 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та наявність між ним та ОСОБА_1 згоди щодо розміру та порядку виплати відшкодування заподіяної шкоди

Дійсно, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Однак, наявність між позивачем та ОСОБА_1 згоди щодо розміру та порядку виплати відшкодування заподіяної шкоди не заміняють необхідність проведення експертизи, оскільки тільки за наявності експертного висновку можливо визначити дійсний розмір заподіяної шкоди, яка має бути відшкодована її заподіювачем.

Проте, як вже було зазначено вище, в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо розрахунку розміру збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних ОСОБА_2 під час керування наземним транспортним засобом "ВАЗ-210994", д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження авто Hyundai Santa Fe, д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1

Рахунок на оплату ПАТ «Завод Фрунзе» № ЗиФ-0360572 від 23.08.2017, та ремонтна калькуляція № 185048 від 25.08.2017 в розумінні ст. 78 ГПК України є недостовірними доказами зазначених обставин, складеними без дотримання вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мін'юста №142/5/2092 від 24.11.2003 року, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги при прийнятті даного судового рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-77 ГПК України розміру шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження авто Hyundai Santa Fe, д. н. з. НОМЕР_1 в результаті ДТП. Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування в заявленому до стягнення розмірі.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Байбак