Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/373/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця Матюшенко Людмили Петрівни

про стягнення 23664,16 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 19084,00 грн. заборгованості по орендній платі та 4580,16 грн. неустойки, нарахованої за неповернення торгівельного майданчику № 101, 107.

Позивач в судове засідання уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення адресату поштового відправлення.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення адресату поштового відправлення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Разом з тим, судом взято до уваги, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 1.1 Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Згідно пункту 1.2 Статуту Підприємство райспоживспілки "Кооперативний ринок" також є правонаступником прав та обов'язків Кооперативного підприємства "Кооперативний ринок" й створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.2003 року, протокол №5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до пунктів 2.3.2 та 2.3.3. Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організація, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги та надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

Майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства - райспоживспілкою - в оперативне управління, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства (п. 3.1 Статуту).

В своїй діяльності ПР "Кооперативний ринок" керується статутом та Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими сесією Коростишівської міської ради за № 762 від 03.04.2014.

Відповідно до п. 19 Правил торгівлі адміністрація ринку при наданні продавцям торгівельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій зазначається термін угоди, асортимент товарів, що реалізуються, розташування місця, умови оренди торгового місця, розмір та порядок оплати за оренду майна.

31.12.2013 року між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Матюшенко Людмилою Петрівною (орендар) укладено договір оренди №295 (а.с. 11).

За умовами пункту 1.1. Договору, предметом договору є торгівельний майданчик №101;107 площею 6,75 та 6,48 кв.м , місцезнаходження яких зазначені на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Відповідно до пункту 1.3 Договору, об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Згідно положень п. 2.1. договору орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до пункту 6 договору, тобто з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року включно.

Додатковою угодою від 17.12.14 до договору №295, дію договору було продовжено на новий строк, до 31.12.15 (а.с. 12).

Як зазначає позивач, в подальшому, дію договору було пролонговано на нові строки, на підставі ст. 764 Цивільного кодексу України. Договір діяв до 31.12.17.

Пунктом 3.1. сторони визначили, що орендна плата складає 389,47 грн. та 373,89 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до пункту 4.3.3 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як вбачається з прибуткових касових ордерів, розрахунки відповідачем були проведені за січень-листопад 2015 року в загальній сумі 8396,96 грн. (а.с. 13-18).

За розрахунком позивача борг відповідача складається із заборгованості за 2015 рік в розмірі 763,36 грн. (389,47 грн. х 1 міс.), за 2016 рік - 9160,32 грн. (763,36 грн. х 12 міс.), за 2017 рік - 9160,32 грн. (763,36 грн. х 12 міс.), всього на загальну суму 19084,00 грн. (а.с. 19).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, 09.01.2018 року позивач направив відповідачу претензію, в якій повідомив останнього, що заборгованість по договору оренди становить 19084,00 грн., заявив про відсутність наміру пролонговувати договір оренди на новий строк, в порядку статті 782 Цивільного кодексу України та пункту 4.2.4 договору, просив звільнити торгівельний майданчик та попередив про нарахування неустойки за час безпідставного користування майданчиком (а.с. 20).

Вказане повідомлення відповідач отримав, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

Позивач, вважаючи договір оренди розірваним з 01.01.2018 року та враховуючи, що відповідач не повернув предмет оренди, на підставі статті 785 Цивільного кодексу України заявив вимогу про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування торгівельним майданчиком за час прострочення з січня 2018 по березень 2018 в сумі 4580,16 грн.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди №295 від 31.12.2013.

Відповідно до пункту 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обов'язком, який випливає з положень статей 759, 762 Цивільного кодексу України та умов договору.

Водночас, порушенням зобов'язання згідно статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Неналежним виконанням, виходячи з встановлених судами обставин, є несплата відповідачем орендної плати протягом значного періоду часу, що також тягне за собою правові наслідки, передбачені частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України.

Відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договорами строки, за таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 19084,00 грн. заборгованості по оренді майна є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 782 Цивільного кодексу України орендодавець має право відмовитися від договору найма і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

За п.4.2.4 договору, орендодавець має право відмовитися від договору, якщо орендар систематично порушує умови договору, або не вносить орендну плату протягом двох місяців підряд.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що орендар, який має намір укласти договір на наступний рік, зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення дії договору подати орендодавцю письмову заяву, інакше договір припиняє свою дію відповідно до пункту 6.1.

До суду не представлено доказів подачі відповідачем заяви про укладення договору на наступний строк.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач своїм листом від 09.01.2018 року відмовився від договору у зв'язку з тим, що відповідач не сплачував орендну плату , та висунув вимогу про повернення торговельного майданчика №101;107.

Таким чином, договір оренди №295 діяв до 31.12.17.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у пункті 4.3.8 Договору, відповідно до якого, у разі припинення або розірвання договору, орендар зобов'язаний у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

Згідно частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У свою чергу, закінчення строку дії договору за загальним правилом припиняє права і обов'язки його сторін, але не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина 2 статті 785 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованих торгівельних майданчиків, позивач правомірно скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період з січня 2018 року по березень 2018 року, яка складає 4580,16 грн. (а.с. 19).

Враховуючи, що матеріали справи не місять доказів повернення позивачу об'єкту оренди, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення неустойки є правомірною, обґрунтованою, такою, що відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач відзив на позов не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Матюшенко Людмили Петрівни (12501, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, ід. код 31843604) 19084,00 грн. основного боргу та 4580,16 грн. неустойки, нарахованої за неповернення торгівельних майданчиків №101, 107, а також 1762,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.08.18

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)