ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"04" червня 2018 р. Справа № 911/482/18
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосп трейд СВ»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Пластмас»
про стягнення 321 254,71 гривень
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 11.04.2018)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
12.03.2018 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосп трейд СВ» (далі-ТОВ «Сільгосп трейд СВ»/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Пластмас» (далі-ТОВ «Бровари-Пластмас»/відповідач) про стягнення 321 254,71 грн як таких, що набуті без достатньої правової підстави.
Ухвалою господарського суду Київської області від 14.03.2018 у справі №911/482/18 позов ТОВ «Сільгосп трейд СВ» залишено без руху та постановлено усунути виявлені судом недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.
02.04.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення з додатками в порядку усунення недоліків позовної заяви.
Відповідно до приписів ст. ст. 174, 176 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.
За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом пяти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.
Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк усунув недоліки позовної заяви, а сама справа за характером спірних правовідносин та ціною позову належить до малозначних справ у розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, ухвалою господарського суду Київської області 03.04.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також встановлено строк для подання додаткових доказів у справі (за наявності) до 03.05.2018.
Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов 16.04.2018 через канцелярію господарського суду Київської області, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Разом з відзивом на позов, відповідачем було подано клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні із повідомленням сторін, а також клопотання про залучення до участі у даній справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача КП «Водоканал» та ТОВ «СК Флагман».
Ухвалою господарського суду Київської області від 24.04.2018 вказані клопотання відповідача задоволено частково. Призначено судове засідання з розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 22.05.2018, а задоволенні клопотання про залучення третіх осіб відмовлено.
Крім того, ухвалою господарського суду Київської області від 24.04.2018 клопотання позивача про розгляд даної справи з повідомленням сторін, яке надійшло 23.04.2018 через канцелярію господарського суду Київської області, повернуто позивачу без розгляду.
21.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшли клопотання про витребування у позивача, Світловодського ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області та ГУ ДФС у Кіровоградській області інформації про зарахування суми ПДВ у розмірі 53 542,45 грн за придбану продукцію до складу податкового кредиту позивача, у задоволенні якого судом відмовлено з підстав їх необґрунтованості.
21.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло повторне клопотання про залучення до участі у даній справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача КП «Водоканал» та ТОВ «СК Флагман», у задоволенні якого було відмовлено в судовому засіданні 22.05.2018.
В судовому засіданні 22.05.2018 судом оголошено про відкладення розгляду даної справи на 04.06.2018.
30.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи у звязку з неможливістю явки представника відповідача у судове засідання 04.06.2018, у задоволенні якого судом відмовлено з огляду на ненадання суду належних та допустимих доказів, що підтверджують факт відсутності у позивача, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, після виходу з нарадчої кімнати суд
У вересні 2017 року, як зазначає позивач, за результатами проведених перемовин, між сторонами було досягнуто згоди щодо поставки відповідачем на користь позивача товару.
На виконання досягнутих домовленостей, 02.10.2017 позивачем було перераховано відповідачу 321 254,71 грн у якості оплати за товар, що підтверджується платіжними дорученнями №6 на суму 146 254,71 грн та №5 на суму 175 000,00 грн, з призначенням платежу: «оплата за товар згідно рахунку №9971 від 20.09.2017 у сумі 121 878,93 грн, ПДВ-24 375,78 грн. Копії вказаних платіжних доручень містяться в матеріалах справи.
Водночас, внаслідок недотримання відповідачем своїх зобовязань щодо поставки оплаченого товару, 26.01.2018 позивачем було направлено відповідачу лист з проханням вирішити питання щодо повернення сплачених 321 254,71 грн або поставки товару.
Посилаючись на те, що на вказаний лист відповідач не відповів, попередньо оплачений товар не поставив, як і не повернув суму сплачених коштів, позивач просить суд стягнути з відповідача 321 254,17 грн як таких, що набуті без достатньої правової підстави, в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на його необґрунтованість, оскільки за результатами проведених перемовин, 20.09.2017 відповідачем було виставлено позивачу рахунок №9971 на суму 321 254,71 грн, який було оплачено позивачем 02.10.2017, що підтверджується банківськими виписками з поточного рахунку відповідача.
02.10.2017 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №БПТ 02/10/2017, відповідно до якого відповідач, як продавець, зобовязався поставити та передати у власність позивачу, як покупцю, товар в асортименті та по цінах, указаних в рахунку-фактурі або видатковій накладній.
Пунктами 4.4, 5.1 та 10.1 вказаного договору передбачено, що строк поставки товару становить 20 робочих днів з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.
Покупець оплачує поставлений продавцем товар за цінами, вказаними у рахунку-фактурі або видатковій накладній до даного договору.
Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017.
З огляду на поставку позивачу товару на суму 321 254,71 грн, відповідач посилається на належне виконання ним своїх договірних зобовязань, а відтак відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.
Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до положень ст. 11 та ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Отже, системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №914/1481/17.
Водночас, судом встановлено, а сторонами не заперечується, що на виконання досягнутих домовленостей щодо поставки товару відповідачем було виставлено рахунок №9971 від 20.09.2017 на суму 321 254,71 грн, який оплачено позивачем 02.10.2017 у повному обсязі.
Наведені дії сторін свідчать про існування між ними договірних відносин, у той час, як договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України, а відтак оспорювана сума не може вважатися отриманою відповідачем без достатньої правової підстави та збереженою в себе за рахунок позивача у розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки сплачена на виконання договірних зобовязань.
Посилання ж позивача на те, що невиконання відповідачем своїх зобовязань в частині поставки оплаченого товару породжує для останнього обовязок повернути отримані кошти, як безпідставно набуте майно, визнаються судом неспроможними з огляду на унормовані ст. 1212 ЦК України ознаки безпідставного набуття майна.
Що ж до посилань відповідача на належне виконання ним своїх зобовязань в частині поставки попередньо оплаченого позивачем товару, слід зазначити, що питання належного виконання сторонами своїх договірних зобовязань щодо поставки товару лежить поза межами предмету даного спору, оскільки в рамках даної справи суд перевіряє виключно наявність/відсутність безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача.
За таких обставин, наявність між сторонами договірних відносин щодо поставки товару у сукупності з вчиненням як позивачем, так і відповідачем, дій на виконання своїх договірних зобовязань, унеможливлює застосування до таких правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, у звязку з чим суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 321 254,71 грн як таких, що набуті без достатньої правової підстави не відповідає вимогам ст. 1212 ЦК України, а тому задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладаються судом на позивача.
Враховуючи викладене, а також керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 12, 74, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 177, 202, 509, 1212 Цивільного кодексу України, суд
2. Витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 4 818,82 грн, сплачені за подання відповідного позову, покласти на позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 17.5) підпункту 17) пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення підписано 02.08.2018.

Суддя В.А. Ярема