ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018м. ДніпроСправа № 904/2627/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, м. Дніпро

про стягнення 169830,33 грн

у присутності представників:

від позивача: Присяжнюк Л.П., довіреність № 2781 від 12.12.2017, старший юрисконсульт;

від відповідача: Ковальчук М.К., довіреність № 10-04/02 від 04.01.2018, головний спеціаліст - юрисконсульт

СУТЬ СПРАВИ:

14.06.2018 Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення заборгованості у сумі 169830,33 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем позадоговірних відносин щодо відшкодування вартості отриманих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення на території Шевченківського району міста Дніпра Дніпропетровської області.

У позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи.

Ухвалою від 19.06.2018 суд прийняв справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з повідомленням сторін та викликом їх у судове засідання 12.07.2018. Оскільки суть спору потребує проведення судового засідання та заслуховування сторін з метою встановлення всіх обставин справи, а отже клопотання суд задовольнив частково лише в частині розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.07.2018 розгляд справи, призначений на 12.07.2018, перенесено на 24.07.2018 у зв'язку з відрядженням судді Воронько В.Д.

19.07.2018 відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що для реєстрації даного зобов'язання в Управлінні державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра відповідачу необхідно укласти договір з ПАТ "Укртелеком" на проведення розрахунків за надані пільги у 2017 році та провести звірку розрахунків. Тому на даний час, як стверджує відповідач, управління не має можливості добровільно виконати зобов'язання перед ПАТ "Укртелеком" щодо відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян у 2017 році на суму 169830,33 грн.

Не погодившись із викладеними у відзиві на позов обставинами, позивач 20.07.2018 надав відповідь на відзив, в якій вказав, що доводи відзиву не ґрунтуються на нормах законодавства та не спростовують позовних вимог. При цьому, позивач, зокрема, зауважив, що чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з січня по грудень 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам - мешканцям Шевченківського району міста Дніпра, які підпадають під дію Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" та "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Так, з матеріалів справи вбачається, що за період з січня по грудень 2017 року позивач надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення Шевченківського району міста Дніпра на загальну суму 169830,33 грн, у тому числі:

- у січні 2017 - на суму 21057,16 грн;

- у лютому 2017 - на суму 21427,60 грн;

- у березні 2017 - на суму 20637,02 грн;

- у квітні 2017 - на суму 16938,52 грн;

- у травні 2017 - на суму 16872,91 грн;

- у червні 2017 - на суму 14786,98 грн;

- у липні 2017 - на суму 13239,34 грн;

- у серпні 2017 - на суму 11189,39 грн;

- у вересні 2017 - на суму 10359,93 грн;

- у жовтні 2017 - на суму 6630,33 грн;

- у листопаді 2017 - на суму 8722,56 грн;

- у грудні 2017 - на суму 7968,59 грн.

Факт надання позивачем телекомунікаційних послуг та фактичне споживання їх пільговими категоріями населення, що користуються пільгами, підтверджуються доданими позивачем до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2017 року.

Щомісячно у період з лютого 2017 року по січень 2018 року позивач на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, надавав відповідачу згідно з регламентом відділу персоніфікованого обліку на електронних та паперових носіях розрахунки щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці за формою "2-пільга". Крім того, відповідачу щомісячно надавалися розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, та акти звіряння розрахунків із супровідними відомостями.

Проте жодної дії з виконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків по відшкодуванню пільги не вчинено, акти звіряння розрахунків не підписано, вмотивованої відмови від їх підписання позивачу не надано.

04.05.2018 позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості за №12С000-2847 від 03.05.2018, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком ДД ПАТ "Укрпошта" від 04.05.2018 (а.с. 85). Про факт отримання відповідачем вимоги №12С000-2847 від 03.05.2018 свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 07.05.2018 уповноваженій особі відповідача зазначеного поштового відправлення.

Однак, за даними позивача, відповідач вимоги про сплату 169830,33 грн на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг абонентам-пільговикам Шевченківського району міста Дніпра в період з січня по грудень 2017 року, не задовольнив.

Вищенаведені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач позовні вимоги в сумі 169830,33 грн заборгованості за надання пільг окремим категоріям громадян з послуг зв'язку у 2017 році, однак вказав на неможливість сплати зазначеної суми у добровільному порядку, оскільки для реєстрації даного зобов'язання в Управлінні державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра відповідачу необхідно укласти договір із позивачем на проведення розрахунків за надані пільги та провести акт звірки розрахунків.

Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства".

Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 91 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.2017) визначений перелік видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Відповідно до пп. 20 4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до таких видатків, зокрема, належать видатки на пільги з послуг зв'язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.2017) встановлено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відтак, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України та не залежать від їх фінансування.

Надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів місцевих бюджетів. Обов'язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданим державою.

У відповідності до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, враховуючи викладене, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

З наведених підстав суд відхиляє посилання відповідача на відсутність укладеного між сторонами договору на проведення розрахунків за надані пільги у 2017 році. Не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання і відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №906/621/17, від 07.05.2018 у справі 921/442/17-г/7).

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом частини 2 статті 617 цього Кодексу, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались обов'язки щодо надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах пільговим категоріям громадян - мешканцям Шевченківського району міста Дніпра.

Отже, на виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах у період з січня по грудень 2017 року на загальну суму 169830,33 грн, про що свідчать розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг.

На момент розгляду справи судом заборгованість відповідача за надані позивачем у 2017 році телекомунікаційні послуги на пільгових умовах складає 169830,33 грн.

Відповідно до п. 10 Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Дане правило позивач виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами направлення ним відповідачу протягом лютого 2017 року - січня 2018 року розрахунків щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Згідно з п. 11 Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003, уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Однак відповідачем не надано доказів вчинення дій, передбачених пунктом 11 цього Положення (складання після проведення розрахунків реєстрів погашення заборгованості згідно з формою "5-пільга" та реєстрів розрахунків згідно з формою "7-пільга" за спірні та попередні періоди, актів звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"). Заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджується, що зобов'язання по оплаті наданих позивачем телекомунікаційні послуги на пільгових умовах у період з січня по грудень 2017 року відповідачем виконані не були.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, термін оплати наданих позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах є таким, що настав зі спливом семиденного строку від дати отримання відповідачем письмової вимоги позивача, у зв'язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 169830,33 грн обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч.1, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів оплати наданих позивачем у період з січня по грудень 2017 року телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення. Доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, не приймаються судом до уваги у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

З урахуванням викладеного та виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення Шевченківського району міста Дніпра у період з січня по грудень 2017 року у сумі 169830,33 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 2547,45 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 116А; ідентифікаційний код 03192508) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 18; ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26; ідентифікаційний код 25543196) заборгованість за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення Шевченківського району міста Дніпра у період з січня по грудень 2017 року у сумі 169830,33 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2547,45 грн, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 30.07.2018.

Суддя В.Д. Воронько