ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.07.2018 Справа № 917/917/18

Суддя Тимощенко О.М. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №917/917/18

за позовною заявою ОСОБА_1 АДРЕСА_1,49000

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап" вул. Соборності, 66, кім.608, м. Полтава, Полтавська область,36000

про 1. визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап" оформленого протоколом від 25.04.2018 року;

2. скасування державної реєстрації змін, проведених на підставі протоколу від 25.04.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап";

3. визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап" оформленого протоколом від 12.06.2018 року;

4. скасування державної реєстрації змін, проведених на підставі протоколу від 12.06.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап".

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап" про: 1) визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап" оформленого протоколом від 25.04.2018 року; 2) скасування державної реєстрації змін, проведених на підставі протоколу від 25.04.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап"; 3) визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап" оформленого протоколом від 12.06.2018 року; 4) скасування державної реєстрації змін, проведених на підставі протоколу від 12.06.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап".

Разом з позовною заявою від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на 10% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап";

2) накладення арешту на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап"

3) заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап".

Мотивуючи свою заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що їй стало відомо, що протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап" від 25.04.2018 року її було повністю виключено зі складу ТОВ "Торгова група "Інтерпап" (як учасника із часткою статутного капіталу 10%) та як наслідок, в подальшому було проведено державну реєстрацію змін на підставі вказаного протоколу. 12.06.2018 року були проведені позачергові загальні збори учасників ТОВ "Торгова група "Інтерпап", якими було прийнято рішення про вступ нового учасника ТОВ "Торгова група "Інтерпап" ОСОБА_3 із часткою в статутному капіталі ТОВ "Торгова група "Інтерпап" в розмірі 24,9% і проведено реєстрацію змін на підставі даного протоколу. На думку заявника, вище перелічені дії направлені на рейдерське захоплення ТОВ "Торгова група "Інтерпап" з метою розкрадання майна товариства і невжиття заходів забезпечення позову, надасть відповідачу можливість в подальшу здійснювати відчуження належної заявникові части у статутному капіталі товариства, а також здійснювати відчуження нерухомого майна, яке знаходиться на балансі ТОВ "Торгова група "Інтерпап" на користь третіх осіб, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд керувався наступним.

Згідно частини 1 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, заявником до заяви не надано суду доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а також того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заява ОСОБА_1 ґрунтується лише на припущеннях можливого невиконання рішення суду з боку відповідача.

Крім того у поданій заяві про забезпечення позову заявником не вказується, які саме реєстраційні дії він просить суд заборонити вчиняти, в той час як у відповідності до п.4 ч. 5 ст. 137 ГПК України, встановлено заборону на забезпечення позову шляхом заборони здійснювати органами державної влади та органами місцевого самоврядування покладені на них владних повноважень; виключення становить заборона приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

В пункті 6.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» роз'яснено, що під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що таким заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов'язані з предметом спору.

Зокрема, не допускається винесення ухвал про накладення арешту на нерухоме майно підприємства, як того просить заявник.

Що стосується накладення арешту на 10% частки статутного капіталу товариства слід зазначити, що такий захід забезпечення позову не перебуває в необхідному зв'язку із предметом позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, заявником до заяви не надано жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, як цього вимагає ст. 139 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 136,137,140,234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала підписана 31.07.2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання (ст.ст.235, 255-256 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко