ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.07.2018м. ДніпроСправа № 904/1942/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕР ГРУПП"

до Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 419 541,74 грн. за Договором № Т124/05/23012018 від 23.01.18р.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕР ГРУПП"

про визнання недійсним договору поставки

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача (за первісним позовом) - Рацун О.В., ордер серія КС № 388567 від 01.06.18р.

Відповідача (за первісним позовом) - Данканич Є.І., дов. №149 від 27.04.18р., Аржанухін В.Л., дов. №137 від 27.04.18р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач (за первісним позовом) просить стягнути з Відповідача (за первісним позовом), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 395 543,65 грн. - боргу за поставлений товар, 35 371,36 грн. - пені, 7 554,88 грн. - індексу інфляції, 3 121,00 грн. - 3 % річних, мотивуючи порушення Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Відповідач - Позивач (за зустрічним позовом) подав зустрічну позовну заяву та просить визнати недійсним Договір поставки № Т124/05/23012018 від 23.01.18р., укладений сторонами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.18р. прийнято зустрічну позовну заяву та об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

В подальшому у тексті рішення, для зручності його сприйняття, ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" зазначається Позивачем, ПАТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" - Відповідачем, я за первісним позовом, так і за зустрічним.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України Позивач не надав Відповідачеві документи визначені у підпункті 3.6. п.3 Договору. На день отримання позовної заяви, Відповідач не отримав документи, що підтверджують відповідність товару вимогам радіаційної та вибухової безпечності (підпункт 1.5. п.1 Договору); сертифікат (свідоцтво) якості виробника - оригінал (підпункт 3.6. п.3 Договору); копію залізничної квитанції (підпункт 3.6. п.3 Договору). Оскільки не надано доказів виконання вимог підпункту 3.6. п.3 Договору, строк виконання зобов'язання Відповідачем з оплати не настав.

У відповіді на відзив Позивач зазначив, що Відповідач у відзиві стверджує, що Позивач, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, не надав Відповідачеві документи, визначені в підпункті 3.6. п.3 Договору, однак вказані твердження не відповідають дійсності. Підпунктом 1.5. п.1 Договору передбачено, що товар, який поставляється, повинен відповідати вимогам радіаційної, хімічної та вибухової безпечності. Вказаний пункт Договору лише визначає загальні вимоги, яким має відповідати товар. При цьому, жодним пунктом Договору не передбачено обов'язок Постачальника надавати Покупцеві будь-які документи, підтверджуючі вказані показники. Також, Відповідачем не надано жодних доказів того, що товар не відповідає вимогам радіаційної, хімічної та вибухової безпечності. Тобто, порушень умов Договору зі сторони Позивача в цій частині допущено не було. Що стосується сертифікатів (свідоцтв) якості виробника, то такі документи були надані Відповідачеві, їх копії долучені до позовної заяви, а саме: два Паспорти якості від 14.02.18р., видані ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП", в яких зазначені технічні показники товару, що поставлявся. На підставі зазначених паспортів якості, незалежним експертом - Компанією ІП СЖС Україна, після фактичної поставки товару на склад Покупця, відповідно до п.6.3. Договору, проводився контроль якості поставленого товару, за результатами якого видавалися звіти про інспектування. Вказані документи - паспорти якості виробника ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" та звіти інспектування, видані Компанією ІП СЖС Україна, наявні у Відповідача, що підтверджується, зокрема, його ж листом від 17.02.18р. №679/05. Зазначеним листом, Відповідач повідомив про невідповідність поставленого товару по масі. При цьому, Відповідач у листі посилався, в якості порівняння, на технічні показники, зазначені, як в сертифікатах виробника, так і в звітах про інспектування. Тобто, вже станом на 17.02.18р. у Відповідача були наявні всі сертифікати щодо якості поставленого йому товару, а тому його доводи в цій частині є безпідставними. Безпідставними є також доводи Відповідача щодо відсутності копій залізничних квитанцій, оскільки такими документами є залізничні накладні. Ці накладні направлені Позивачем Відповідачеві електронною поштою 15.02.18р. на адресу , у відповідності до п.12.6. Договору, яким передбачено, що листування щодо виконання Договору має здійснюватися на поштову або електронну адресу, наведені у розділі 14, а саме: . Доказом такого направлення є скриншот поштової скриньки ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП". Факт наявності у Відповідача цих накладних підтверджено ним самим. Так, серед додатків до зустрічної позовної заяви, поданої Відповідачем, ним подано копії ідентичних залізничних накладних від 16.02.18р., але вже з підписом і печаткою Відповідача. При цьому, копії вказаних накладних засвідчені Відповідачем написом "згідно з оригіналом", що свідчить про те, що оригінали цих документів у нього наявні. Крім того, 07.03.18р. Відповідач частково оплатив одержаний ним товар у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. Вказані дії Відповідача свідчать про наявність у нього всіх документів, передбачених Договором. Також, Відповідач звертався до Позивача листами №679/05 від 17.02.18р. та №50/61 від 13.03.18р., і в жодному з листів не зазначав про ненадання йому певних документів. В подальшому також будь-яких вимог з цього приводу від Відповідача не надходило. Акти приймання-передачі та видаткові накладні на товар підписані Відповідачем без жодних зауважень.

Позивач подав клопотання про застосування до Відповідача заходів процесуального примусу, мотивоване тим, що зустрічний позов поданий Відповідачем без явних для цього підстав і за відсутності предмету спору, що, на думку Позивача, зроблено лише з метою затягування розгляду первісного позову.

Позивач зустрічний позов заперечує, мотивуючи тим, що відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі товар), а відповідно до п.1.3. Договору Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах Договору. З тексту зустрічної позовної заяви незрозуміло, в чому саме полягало введення в оману Покупця щодо обставин правочину. У зустрічній позовній заяві Відповідач зазначає, що Позивач на момент укладання спірного договору не повідомив Відповідачеві про те, що він не є виробником товару. В той же час, у зустрічній позовній заяві Відповідач посилається на те, що Договір укладений Позивачем та Відповідачем, був укладений під впливом обману оскільки Позивач не був виробником товару. Відповідно до п.1.2. Договору постачальник гарантує, що товар, який постачається за цим Договором належить йому на праві власності. Згідно з п.7.1.5. Договору Постачальник зобов'язується у випадку придбання товару у посередників - сприяти виконанню всіма учасниками ланцюга поставок товару, декларування своїх податкових зобов'язань шляхом подання до податкових органів декларацій, складених відповідно до чинного законодавства України. Отже, як вбачається з Договору, ним не визначено обов'язкової умови щодо виробника товару, який мав постачатися Позивачем. А навіть навпаки, передбачається право Постачальника придбати товар у третіх осіб. Тому посилання Відповідача на те, що Позивач, в порушення умов Договору, поставив йому товар не власного виробництва, чим ввів в оману Відповідача, є безпідставним та спростовується умовами Договору. Що стосується долучених Відповідачем до зустрічної позовної заяви залізничних накладних без дати і номеру, які ним додано в підтвердження своїх доводів, то вказані накладні не можуть бути доказом у справі, оскільки, вони не містять ні підписів, ні печаток, ні дат, подані копії навіть не завірені належним чином. Позивач вважає, що зазначені накладні є підробленими, оскільки, враховуючи те, що одержувачем товару в них зазначено ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП", то такі накладні мають бути у нього. Однак, ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП", проаналізувавши інформацію, зазначену в накладних, стверджує, що вони у нього відсутні і взагалі не оформлювалися. З цього приводу ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" готує заяву про злочин до правоохоронних органів з приводу фальсифікації документів. Крім того, з наданих Відповідачем залізничних накладних вбачається, що ПАТ "АКХЗ" поставило ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" товар, а саме: кокс, не поіменований в алфавіті. В той же час ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП", за умовами Договору, укладеного з Відповідачем, мало поставити останньому коксовий дріб'язок. Тобто, цей товар не є ідентичним. Позивач для отримання коксового дріб'язку дійсно закуповує у третіх осіб такий товар як кокс, після чого здійснює його переробку за певною технологією в коксовий дріб'язок. Таким чином, незважаючи на передбачену умовами Договору можливість поставки Позивачем товару не власного виробництва, товар, що був поставлений Відповідачеві був фактично власного виробництва Позивача і, тим більше, був його власністю.

Відповідач у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву та запереченнях зазначив, що під час виконання умов Договору Позивач надав Відповідачеві накладні, з яких є зрозумілим, що поставлений Відповідачеві товар був придбаний у третіх осіб. Зазначене свідчить, що Позивач вчинив дії, спрямовані на обман Відповідача, які полягали у замовчуванні Позивачем обставин, що мали істотне значення для спірного правочину, а саме: ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" на момент укладення спірного договору не повідомило (замовчало) Відповідачеві про те, що дане товариство не є виробником товару, що в подальшому може стати для Відповідача ризиком не підтвердження податкового кредиту за Договором фіскальними органами. Інформація Позивача, що нібито Відповідач підробив накладні, на які посилається в зустрічному позові, не відповідає дійсності, Відповідач має у розпорядженні докази, що спростовують ці твердження, які можуть бути надані. Відповідно до підпункту 2.3. п.2 Договору, якість товару підтверджується документально незалежним експертом, у якості якого сторони домовилися залучити ІП "СЖС Україна". Згідно з підпунктом 3.6. п.3 Договору не пізніше чотирьох банківських днів від дати звіту про якісні показники товару, затвердженого незалежним експертом, але не пізніше 3-го банківського дня, наступного за звітним періодом, Постачальник надає Покупцю поштою або іншим зручним способом наступні документи, оформлені державною мовою: рахунок, оформлений відповідно до вимог п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.95р. №88 зі змінами та доповненнями - оригінал; сертифікат (свідоцтво) якості виробника - оригінал; залізнична квитанція (копія) із зазначенням відомостей про власника товару, номер Договору та Додаткової угоди-Специфікації, інформації про стан Товару - вологий або сухий; видаткову накладну на відпуск товару (2 оригінали державною мовою); акт прийому-передачі продукції (оригінал державною мовою) - 2 оригінали. Відповідно до підпункту 5.2. п.5 Договору, якщо інше не обумовлено у Додаткових угодах-Специфікаціях, визначених у п.3.2., оплата за товар проводиться згідно з п.5.1. протягом 20 календарних днів від дати штемпеля ст. Чортомлик на залізничній квитанції, але не раніше п'ятого банківського дня з дати отримання Покупцем документів, зазначених у п.3.6. цього Договору. Відповідно до підпункту 5.3. п.5 Договору термін оплати, визначений згідно п.5.2. Договору може бути продовжений на кількість днів прострочки наступних дій, зокрема, надання повідомлень та документів, зазначених у п.3.5. та п.3.6. У підпункті 5.4. п.5 Договору зазначено, що, якщо первинні документи згідно з п.3.6. пересилаються поштою (кур'єрською доставкою), моментом отримання їх Покупцем є календарний штамп пошти про вручення. Проте, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, Позивач не надав Відповідачеві документи визначені в підпункті 3.6. п.3 Договору. Лист Позивача №679/05 від 17.02.18р. готувався шляхом перероблення вже існуючого проекту листа, в який було внесено інформацію з паспортів якості, наданих до позовної заяви Позивачем. По суті, в листі №679/05 від 17.02.18р. наявна помилка, викликана неуважністю виконавця даного листа.

Від Позивача надійшло клопотання та уточнене клопотання про стягнення з Відповідача судових витрат: 3 605,86 грн. - витрат, пов'язаних з вчиненням процесуальних дій, 51 700,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Відповідач у запереченнях щодо клопотання про зловживання процесуальними правами зазначає, що звернення до суду із зустрічним позовом не є зловживанням процесуальними правами Відповідача, а таким чином Відповідач реалізував своє право на судовий захист.

У додаткових поясненнях по суті спору Позивач повідомив, що доводи Відповідача про те, що спірний Договір укладено під впливом обману з боку Позивача є надуманими та такими, що не підтверджені жодними доказами. Відповідач, стверджуючи, що Договір укладено під впливом обману з боку Позивача, посилається на п.1.2. Договору, яким передбачено, що Постачальник гарантує, що товар, який поставляється за цим Договором належить йому на праві власності. Одна, власник товару і його виробник - це різні поняття. Власник товару не завжди може бути виробником. Що стосується вимоги до виробника товару, який був предметом поставки, то Договір не містить жодної заборони щодо постачання Відповідачеві товару не власного виробництва, а виробництва третіх осіб. Більше того, п.7.1.5. Договору надавав право Постачальнику - Позивачеві придбавати товар у третіх осіб. Так, згідно з цим пунктом, Постачальник зобов'язується у випадку придбавання товару у посередників - сприяти виконанню всіма учасниками ланцюга поставок товару, декларування своїх податкових зобов'язань шляхом подання до податкових органів декларацій, складених відповідно до чинного законодавства України. В якості єдиного доказу на підтвердження того, що Позивач нібито не був виробником товару, Відповідач посилається на подані ним копії накладних без дати і номеру, які не можуть бути доказом у справі, оскільки вони не містять ні підписів, ні печаток, ні дат. Відповідач стверджує, що отримав ці документи під час виконання Договору від Позивача, тобто, можливо, ще до фактичного отримання товару, а отже вже на цьому етапі був обізнаний про факти, на які він посилається, і мав право не приймати товар. Натомість, товар Відповідач прийняв і навіть частково оплатив, що свідчить про надуманість доводів Відповідача.

Відповідач у запереченнях (поясненнях) щодо клопотання про стягнення з нього судових витрат вказав, що Позивач не довів, що сума судових витрат, заявлених до стягнення, є такою, що відповідає діям, вчиненим представниками цієї особи. ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" звернулося з позовними вимогами до Відповідача про стягнення боргу в розмірі 419 541,74 грн., проте, судові витрати в розмірі 41 400,00 грн. складають майже 10 % від ціни позову, є необґрунтованими, суттєво завищеними, Позивач не довів факт того, що ці послуги чи роботи виконувалися відповідний проміжок часу.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.18р. сторонами укладено Договір постачання №Т124/05/23012018 (далі Договір), за п.1.1. якого Постачальник (Позивач) зобов'язався поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі Товар), на умовах цього Договору.

Згідно з п.1.2. Договору Постачальник гарантує, що Товар, що постачається за цим Договором:

- належить йому на праві власності;

- не перебуває під забороною відчуження, арештом;

- не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими юридичними або фізичними особами, державними органами і Державою;

- не є предметом якого іншого обтяження або обмеження, передбаченого чинним в

Україні законодавством.

Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Товар на умовах цього Договору (п.1.3. Договору).

Відповідно до п.2.3. Договору якість Товару підтверджується документально Незалежним Експертом, у якості якого Сторони домовилися залучити ІП СЖС Україна.

Умови та місце постачання згідно Інкотермс 2010, термін, обсяг та графік постачання Товару вказуються в Додаткових угодах - Специфікаціях, що є невід'ємною частиною Договору (п.3.2. Договору).

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що не пізніше чотирьох банківських днів від дати звіту про якісні показники Товару, затвердженого Незалежним Експертом, але не пізніше 3-го банківського дня, наступного за звітним періодом, Постачальник надає Покупцю поштою або іншим зручним способом наступні документи, оформлені державною мовою:

- Рахунок, оформлений відповідно до вимог п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995р. №88 зі змінами і доповненнями - оригінал;

- Сертифікат (свідоцтво) якості виробника - оригінал; Залізнична квитанція (копія) із зазначенням відомостей про Власника Товару, номер Договору та Додаткової угоди-Специфікації, інформації про стан Товару - вологий або сухий;

- видаткову накладну на відпуск Товару (2 оригінала державною мовою);

- акт прийому-передачі продукції (оригінал державною мовою) - 2 оригінали.

Якщо інше не обумовлено у Додаткових угодах - Специфікаціях, визначених у п.3.2. Договору, оплата за Товар проводиться згідно п.5.1. протягом 20 календарних днів від дати штемпеля ст. Чортомлик на залізничній накладній, але не раніше п'ятого банківського дня з дати отримання Покупцем документів, зазначених у п.3.6. цього Договору (п.5.2. Договору).

Відповідно до п.8.7. Договору у випадку невиконання вимог щодо перерахування коштів згідно п.5.2. та пунктів цього розділу, винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період утворення прострочення, від суми простроченої оплати, за кожен день прострочення оплати. Пеня нараховується згідно положень про нарахування пені, передбаченого чинним законодавством України, але не більше 6 місяців.

У Додатковій угоді (Специфікація №1) від 23.01.18р. Сторони погодили, що оплата за цим Договором здійснюється впродовж 20 календарних днів від дати штемпеля ст. Чортомлик та на підставі наданих Постачальником оригіналів остаточних рахунків. Дата фактичного прибуття товару зазначена в графі №52 залізничної накладної (п.4 Специфікації №1).

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачеві Товар на загальну суму 495 543,65 грн., що підтверджується видатковою накладною №61 від 16.02.18р., актом приймання-передачі від 16.02.18р. №61, рахунком на оплату № 52 від 14.02.18р. на суму 495 543,65 грн., залізничними накладними № 45918760, 45918836.

За даними Позивача, на виконання п.3.6. Договору, Позивач передав Відповідачеві рахунок на оплату №52 від 14.02.18р., залізничні накладні від 16.02.18р., паспорт якості Товару від 14.02.18р., висновки Компанії SGS про хімічний аналіз Товару, а також видаткову накладну №61 від 16.02.18р. та акт приймання-передачі №61 від 16.02.18р.

Як вбачається із залізничних накладних, датою прибуття Товару на залізничну станцію Чортомлик є 16.02.18р.

Відповідач прийняв Товар, що підтверджується актом приймання-передачі від 16.02.18р. №61, підписаним уповноваженим представником Відповідача.

Відповідно до п.5.2. Договору та п.4. Специфікації №1, строк оплати за отриманий Товар настав 08.03.18р.

Листом №679/05 від 17.02.18р. Відповідач повідомив Позивачеві про невідповідність показників якості Товару, поставленого Позивачем першою партією.

Позивач, виходячи з умов, визначених у Специфікації №1, призупинив подальшу поставку Товару.

Листом №50/61 від 13.03.18р. Відповідач повідомив Позивачеві про те, що 07.03.18р. Відповідач провів часткову оплату Товару в розмірі 100 000,00 грн.

У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх договірних зобов'язань, Позивач направив Відповідачеві вимогу №28-03/01 від 28.03.18р., у якій вимагав, терміново, але не пізніше 5 денного терміну з моменту отримання даної вимоги, сплатити борг за Договором у розмірі 395 543,65 грн.

Зазначену вимогу Відповідач одержав 03.04.18р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №553.

За інформацією Позивача, його вимогу Відповідач залишив без відповіді й задоволення.

З посиланням на п. 8.7. Договору, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував пеню 35 371,36 грн. за період прострочки з 08.03.18р. по 11.06.18р.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував 3 % річних - 3 121,00 грн. та збитки від інфляції - 7 554,88 грн. за період з 08.03.18р. по 11.06.18р.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, звернувся до Позивача із зустрічним позовом про визнання недійсним Договору поставки №Т124/05/23012018 від 23.01.18р. Зустрічний позов мотивований тим, що спірний Договір укладений під впливом обману (Відповідач - ТОВ "АЛЬТЕР ГРУП" не був власником товару).

Позивач зустрічний позов не визнає, мотивуючи тим, що відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі товар), а відповідно до п.1.3. Договору Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах Договору. З тексту зустрічної позовної заяви незрозуміло, в чому саме полягало введення в оману Покупця щодо обставин правочину. У зустрічній позовній заяві Відповідач зазначив, що Позивач на момент укладання спірного договору не повідомив Відповідачеві про те, що він не є виробником товару. В той же час, у зустрічній позовній заяві Відповідач посилається на те, що Договір укладений Позивачем з Відповідачем, був укладений під впливом обману (Позивач не був виробником товару). Відповідно до п.1.2. Договору постачальник гарантує, що товар, який постачається за цим Договором належить йому на праві власності. Згідно з п.7.1.5. Договору Постачальник зобов'язується у випадку придбання товару у посередників - сприяти виконанню всіма учасниками ланцюга поставок товару, декларування своїх податкових зобов'язань шляхом подання до податкових органів декларацій, складених відповідно до чинного законодавства України. Отже, як вбачається з Договору, ним не визначено обов'язкової умови щодо виробника товару, який мав постачатися Позивачем. А навіть, навпаки, передбачається право Постачальника придбати товар у третіх осіб. Крім того, з наданих Позивачем залізничних накладних вбачається, що ПАТ "АКХЗ" поставило ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП" товар, а саме: кокс, не поіменований в алфавіті. В той же час ТОВ "АЛЬТЕР ГРУПП", за умовами Договору, укладеного з Відповідачем, мало поставити останньому коксовий дріб'язок. Тобто, цей товар не є ідентичним. Позивач для отримання коксового дріб'язку дійсно закуповує у третіх осіб такий товар як кокс, після чого здійснює його переробку за певною технологією в коксовий дріб'язок. Таким чином, незважаючи на передбачену умовами Договору можливість поставки Позивачем товару не власного виробництва, товар, що був поставлений Відповідачеві був фактично власного виробництва Позивача і, тим більше, був його власністю.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачами з позовами та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві на позов підстав.

Позивач зустрічні позовні вимоги заперечує з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи сторін, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову (вирішення спору за яким може вплинути на вирішення первісного позову):

Відповідач у зустрічному позові наполягає, що спірний правочин укладено під впливом обману з боку Позивача, посилаючись на п.1.2 Договору, оскільки, як з'ясувалося, Постачальник (Позивач) не є виробником товару, який постачався за спірним Договором, що може призвести до негативних наслідків для Відповідача, зокрема, не підтвердження податкового кредиту за Договором фіскальними органами.

Так, п. 1.2. Договору передбачено, що Постачальник (Позивач) гарантує, що товар, який поставляється за цим Договором належить йому на праві власності; не перебуває під забороною відчуження, арештом; не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими юридичними або фізичними особами, державними органами і Державою; не є предметом якого іншого обтяження або обмеження, передбаченого чинним в Україні законодавством.

З наведених умов, погоджених сторонами у п. 1.2 Договору, не вбачається, що Позивач (Постачальник) вказував на те та гарантував, що є виробником товару, який постачався за Договором Відповідачеві.

При цьому, слід зазначити, що власник товару і виробник товару - це різні поняття. Власник товару не завжди може бути виробником. Договір не містить жодної заборони Позивачеві щодо постачання Відповідачеві товару не власного виробництва, а виробництва третіх осіб. Натомість, п. 7.1.5. Договору надано Постачальникові (Позивачеві) право придбавати товар у третіх осіб. Відповідно до зазначеного пункту, Постачальник зобов'язується у випадку придбавання товару у посередників - сприяти виконанню всіма учасниками ланцюга поставок товару, декларування своїх податкових зобов'язань шляхом подання до податкових органів декларацій, складених відповідно до чинного законодавства України. В якості доказу на підтвердження того, що Позивач не був виробником товару, Відповідач посилається на копії залізничних накладних, нібито одержаних під час виконання Договору від Позивача. Однак, як зазначалося вище, спірним Договором не обмежувалися права Постачальника (Позивача) на постачання товару не власного виробництва. До того ж, товар Відповідач прийняв і частково оплатив. За таких обставин, суд вважає, що Відповідач не довів належними і допустимими доказами введення його в оману Позивачем під час укладення спірного правочину. Постачання товарів не власного виробництва не забороняється і чинним законодавством.

Щодо первісного позову:

так, Позивач наполягає, посилаючись на конкретні докази, що поставив Відповідачеві товар на загальну суму 495 543,65 грн., передав Відповідачеві рахунок на оплату №52 від 14.02.18р., залізничні накладні від 16.02.18р., паспорт якості Товару від 14.02.18р., висновки Компанії SGS про хімічний аналіз Товару, а також видаткову накладну №61 від 16.02.18р. та акт приймання-передачі №61 від 16.02.18р. Акт приймання-передачі та видаткова накладна підписані Відповідачем без заперечень. Відповідач листом від 17.02.18р. повідомив Позивача про невідповідність поставленого товару по масі. При цьому Відповідач у листі посилався, в якості порівняння, на технічні показники, зазначені, як в паспорті якості, так і в звітах про інспектування. Тобто, вже станом на 17.02.18р. у Відповідача були наявні всі документи щодо поставленого йому товару. 07.03.18р. Відповідач частково оплатив одержаний від Позивача товар на суму 100 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. До подачі позову Позивачем Відповідач не звертався до Позивача з претензіями чи заявами з приводу відсутності будь-яких товаросупроводжуючих документів. Вказані дії Відповідача свідчать про наявність у нього всіх документів, передбачених Договором. За таких обставин, суд вважає, що Позивачем надано достатні й допустимі докази на підтвердження поставки Відповідачеві спірного товару й виникнення у останнього обов'язку перед Позивачем з оплати одержаного товару.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарським судом встановлено, що розрахунок пені та 3 % річних Позивачем проведено неправильно, строк оплати настав 08.03.18р., а оскільки ця дата припала на вихідний день, строк оплати переноситься на перший наступний робочий день - 12.03.18р., відповідно, прострочення Відповідача почалося з 13.03.18р.

Розрахунок індексу інфляції Позивачем проведено правильно, відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що до стягнення з Відповідача на користь Позивача належать: 395 543, 65 грн. - основного боргу, 33 529,10 грн. - пені, 7 550,18 грн. - індексу інфляції, 2 958,45 грн. - 3 % річних, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.131 ГПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно зі ст. 135 ГПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Перевіривши доводи Позивача, викладені в клопотанні про застосування до Відповідача заходів процесуального примусу, беручи до уваги, що подача зустрічного позову є правом сторони, передбачене ГПК України, а також, що застосування до учасників справи заходів процесуального примусу є правом, а не обов'язком суду, суд не вбачає підстав для задоволення наведеного клопотання Позивача.

Згідно зі ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною.4 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У клопотанні (уточненому) про стягнення з Відповідача судових витрат, Позивач надав розрахунок судових витрат у сумі 61 599,00 грн., які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 6 293,14 грн., 51 700,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, 3 605,86 грн. - витрати, пов'язані з вчиненням процесуальних дій.

На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат, пов'язаних з вчиненням процесуальних дій в сумі 55 305,86 грн., Позивач надав: копію договору про надання адвокатських послуг №02/03/18 від 02.03.18р. з Додатком №1 та Додатковою угодою №1 від 05.06.18р., копії рахунків на оплату, копії платіжних доручень на суму 55 305,86 грн., копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 05.07.18р., копії описів вкладення в цінний лис та поштових квитанцій, копії експрес накладних, копії посадочних документів, копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 20.07.18р.

Відповідач проти стягнення судових витрат заперечує, та просить відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи рівень складності справи, співмірність розміру заявлених позовних вимог та задоволених судом, а також беручи до уваги не надання Позивачем детального розрахунку вартості складових наданих послуг, суд вважає, що стягненню з Відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 500,00 грн. та 3 605,86 грн. витрат, пов'язаних з вчиненням процесуальних дій (у тому числі, з урахуванням вартості посадочних документів представника Позивача, для прибуття у судове засідання 23.07.18р.).

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за первісним позовом слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог, за зустрічним позовом - на Відповідача.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. При цьому за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Позивач при звернені з позовом сплатив 6 293,14 грн. судового збору та 1 762,00 грн. за збільшення позовних вимог, всього 8 055,14 грн., а виходячи з ціни позову, мав сплатити 6 623,86 грн., тобто переплата становить 1 431,28 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕР ГРУПП" до Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 419 541,74 грн. за Договором № Т124/05/23012018 від 23.01.18р. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, б.11 (код 00190928) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕР ГРУПП", 50106, м. Кривий Ріг, вул. Фабрична, 3/5 (код 36962995) 395 543,65 грн. - основного боргу, 7 550,18 грн. - індексу інфляції, 33 529,10 грн. - пені, 2 958,45 грн. - 3 % річних, 10 500,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, 3 605,86 грн. - витрат, пов'язаних з вчиненням процесуальних дій, 6 593,72 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕР ГРУПП" про застосування заходів процесуального примусу до Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕР ГРУПП" про визнання недійсним договору поставки - відмовити.

Витрати у справі з розгляду зустрічного позову покласти на Позивача за зустрічним позовом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.07.2018

Суддя С.Г. Юзіков