ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 рокуСправа № 912/1109/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участю секретаря судового засідання Скопець В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1109/18

за позовом: фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни

до відповідача: Олександрійської міської ради

про визнання недійсним пункту рішення та визнання договору поновленим.

Представники:

від позивача - Главацька Н. О., особисто;

від відповідача - Тупало О.В., довіреність № 10/12/23/1 від 04.01.2018.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни до Олександрійської міської ради про:

- визнання пункту 4.10. рішення Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 28.04.2017 недійсним;

- визнання договору оренди земельної ділянки від 21.05.2014, укладеного між Главацькою Надією Олександрівною та Олександрійською міською радою Кіровоградської області, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на протязі дії договору від 21.05.2014 жодних порушень пожежної безпеки з боку позивача вчинено не було; жодних приписів та зауважень з боку МЧС відносно діяльності позивача на орендованій земельній ділянці складено та запротокольовано не було; належні та допустимі докази порушення позивачем Правил пожежної безпеки, що зазначені в оспорюваному рішенні, відсутні, а, отже, підстава для відмови у поновленні договору теж відсутня. Крім того, відповідач, приймаючи спірне рішення, вийшов за межі умов, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Також, на думку позивача, відповідачем була порушена та не дотримана процедура поновлення та відмови у поновленні договору оренди землі. Позивач стверджує, що відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, п. г) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", наявні підстави для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування в тій його частині, що стосується відмови позивачу у поновленні договору оренди та поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий строк і на тих самих умовах.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/1109/18; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.06.2018 р.; встановлено строк для подання сторонами заяв по суті справи.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2018 з підстав, що в ній зазначені, позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 05.05.2018 про забезпечення позову у справі №912/1109/18.

Згідно ухвали суду від 23.05.2018 заяву позивача про забезпечення позову від 22.05.2018 повернуто заявнику без розгляду.

25.05.2018 господарським судом задоволено заяву позивача від 24.05.2018 про забезпечення позову, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с. 68-69).

30.05.2018 на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, який, як вбачається з відтиску штампу органу поштового зв'язку на поштовому конверті та описах вкладення, направлений відповідачем на адреси господарського суду та позивача 25.05.2018, тобто у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.с. 62-66). Так, згідно наданого до суду відзиву, відповідач стверджує, що позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях матеріального та процесуального права, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав:

- позивач 17.02.2017 подала на ім'я голови міської ради заяву про продовження дії договору оренди терміном на 5 років, однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", жодного проекту додаткової угоди до договору щодо продовження строку дії договору відповідач не отримував;

- оскільки позивач просила продовжити строк дії договору оренди на 5 років, тоді як згідно умов договору він укладений строком на 3 роки, тобто зміна умов договору, запропонована позивачем стосувалась його істотної умови, відповідач скористався своїм правом на відмову в поновленні договору, про що у місячний строк прийняв рішення від 28.04.2017 за № 281;

- відповідач наголошує, що враховуючи вимоги чинного законодавства та умови договору оренди землі, строк дії договору закінчився 21.05.2017, а заперечення та розбіжності щодо істотної умови договору є підставою для втрати позивачем переважного права на продовження дії договору;

- посилаючись на постанову Верховного Суду України від 13.04.2016, відповідач вважає відсутніми також підстави для поновлення договору згідно ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі";

- відповідач також вважає некоректною вимогу позивача про визнання недійсним пункту рішення відповідача від 28.04.2017, оскільки позивачем не зазначено номеру такого рішення, тоді як 28.04.2017 Олександрійською міською радою на тридцять першій сесії сьомого скликання було прийнято 27 документів, що є загальнодоступною інформацією, розміщеною на офіційному сайті міськради.

Згідно ухвали суду від 06.06.2018 задоволено усне клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання у справі; за ініціативою суду продовжено позивачу до 20.06.2018 процесуальний строк, встановлений господарським судом, для надання відповіді на відзив; наголошено на праві відповідача до початку розгляду справи по суті подати до суду заперечення на відповідь позивача на відзив; підготовче засідання у справі відкладено на 20.06.2018.

15.06.2018 на адресу суду на дійшла відповідь фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни на відзив відповідача, а також заява позивача про зміну предмету позову, які, однак, не містили підпису позивача, що підтверджується актом загального відділу (канцелярії) Господарського суду Кіровоградської області від 15.06.2018 № 206 (а.с. 81).

Згідно ухвали суду від 20.06.2018 відповідь фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни на відзив Олександрійської міської ради та заяву фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни про зміну предмету позову повернуто позивачу без розгляду; закрито підготовче провадження у справі № 912/1109/18; справу призначено до судового розгляду по суті на 06.07.2018. При цьому, як вбачається зі змісту ухвали суду від 20.06.2018 господарським судом не взято до уваги докази, надані у даному підготовчому засіданні Олександрійською міською радою, оскільки відповідачем не надано до суду доказів направлення (вручення) їх позивачу, що не відповідає вимогам ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

26.06.2018 на адресу суду надійшли заява про зміну предмету позову та відповідь на відзив, які підписані позивачем та до яких додано докази направлення їх відповідачу (а.с. 102-109). Зазначене поштове відправлення оформлене позивачем 22.06.2018 (а.с. 109).

Однак, у зв'язку з недотриманням позивачем вимог ч. 3 ст. 46 та ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, заяву позивача про зміну предмету позову та відповідь позивача на відзив залишено без розгляду господарським судом, про що у судовому засіданні 06.07.2018 судом постановлено протокольну ухвалу.

Крім того, у судовому засіданні 06.07.2018 відповідачем надано для долучення до матеріалів справи копію листа управління ДСНС у Кіровоградській області від 22.02.2017, а також письмові пояснення щодо неможливості подання такого доказу у строки, встановлені процесуальним законом (а.с. 121-124).

Поряд з цим, відповідачем не було дотримано вимог ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України щодо надіслання або надання копії зазначеного доказу позивачу, а тому при вирішенні даного спору лист управління ДСНС у Кіровоградській області від 22.02.2017 господарським судом до уваги не приймається.

На підставі ч. 3 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 06.07.2018 судом оголошено перерву до 20.07.2018, про що постановлено протокольну ухвалу.

У судовому засіданні 20.07.2018 представники сторін підтримали свої правові позиції щодо предмету спору.

Розглянувши наявні у справі матеріали, оцінивши подані сторонами та прийняті судом докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини.

На підставі рішення Олександрійської міської ради від 11.01.2002 № 610 між Олександрійською міською радою (далі - Орендодавець) та Главацькою Надією Олександрівною (далі - Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір № 610, а.с. 17-22), у відповідності до умов якого позивачу передано в оренду земельну ділянку по пр. Леніна (суміжно зі швейною фабрикою) в м. Олександрія із земель загального користування площею 10,00 кв.м. строком на один рік.

У відповідності до п. 2.1. Договору № 610, земельна ділянка передана в оренду з метою несільськогосподарського використання для встановлення та обслуговування кіоску

Договір укладається строком на 1 рік, починаючи з моменту його державної реєстрації (п. 2.2. Договору № 610).

Договір № 610 зареєстрований у виконкомі Олександрійської міської ради, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 29.04.2002 № 288.

В подальшому, згідно п. 5 рішення Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 25.04.2014 № 1332 поновлено Главацькій Надії Олександрівні на 3 роки договір оренди земельної ділянки по пр. Леніна (суміжно зі швейною фабрикою) площею 10,00 кв.м., наданої для обслуговування кіоску; визначено орендну ставку у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; уточнено адресу земельної ділянки з "пр. Леніна (суміжно зі швейною фабрикою" на "пр. Леніна (суміжно будівлею № 27б)"; зазначено, що Главацькій Н.О. необхідно протягом 2 місяців укласти угоду про поновлення терміну оренди земельної ділянки (а.с. 23-24).

21.05.2014 Орендодавцем та Орендарем підписано договір оренди земельної ділянки, у відповідності до якого Орендодавець на підставі рішення від 25.04.2014 № 1332 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови (землі, які використовуються в комерційних цілях) для обслуговування кіоску, яка знаходиться по пр. Леніна (суміжно з будівлею № 27б) в м. Олександрія (далі- Договір від 21.05.2014, а.с. 25-28).

Відповідно до п.п. 2-3, 5 Договору від 21.05.2014, в оренду передається земельна ділянка площею 10,0010 га, в тому числі землі, які використовуються в комерційних цілях - 0,0010 га; вільна від забудови земельна ділянка - тимчасова споруда (кіоск); нормативна грошова оцінка становить 5512,31 грн.

У п. 8 Договору від 21.05.2014 сторони передбачили, що Договір укладається на 3 роки. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право на поновлення Договору на новий строк. У цьому разі Орендар повинен за два місяці, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку Договору оренди землі повідомити письмово Орендодавця про намір поновити його дію на новий строк.

Пунктами 9-14 Договору 21.05.2014 врегульовано розмір та порядок внесення орендної плати за Договором.

Згідно Прикінцевих положень Договору 21.05.2014, цей Договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір від 21.05.2014 підписаний Орендодавцем та Орендарем, скріплений печаткою Олександрійської міської ради.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує, що згідно рішення Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 28.04.2017 № 281 "Про відведення земельних ділянок у постійне користування, тимчасове користування на умовах строкового сервітуту, у власність (шляхом викупу) та в оренду, поділ земельних ділянок" (далі - оспорюване рішення, а.с. 29) їй безпідставно та незаконно відмовлено у поновленні Договору від 21.05.2014.

Так, на виконання п. 8 Договору, 17.02.2017 позивач подав письмову заяву на ім'я голови Олександрійської міської ради про продовження дії Договору від 21.05.2014 на 5 років (а.с. 30).

Однак, згідно п.п. 4.10 п. 4 оспорюваного рішення, міська рада вирішила відмовити Главацькій Надії Олександрівні у поновленні на 5 років договору оренди земельної ділянки по пр. Соборному (суміжно з будівлею № 27Б) площею 0,0010 га, наданої для обслуговування кіоску (підстава відмови - недотримання протипожежного розриву, передбаченого підпунктом 1.14. пункту 1 розділу ІІІ глави 1 НАПБ А.01.001-2014 "Правил пожежної безпеки в Україні"); зобов'язано Главацьку Надію Олександрівну демонтувати кіоск протягом 15 днів після закінчення договору оренди від 21.05.2014, який був укладений на 3 роки, та передати земельну ділянку за актом приймання-передачі Олександрійській міській раді (а.с. 29).

Позивач стверджує, що про незаконність оспорюваного рішення свідчить та обставина, що на протязі дії Договору від 21.05.2014 жодних порушень пожежної безпеки з боку фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни вчинено не було; жодних приписів та зауважень з боку органів ДСНС України відносно підприємницької діяльності позивача на орендованій земельній ділянці складено та запротокольовано не було; належні та допустимі докази порушення Орендарем правил пожежної безпеки відсутні.

Крім того, позивач наголошує на тому, що порядок та підстави поновлення договорів оренди земельних ділянок унормовано статтею 33 Закону України "Про оренду землі", а тому підставою для відмови позивачу у поновленні Договору від 21.05.2014 могло бути лише недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, передбачених ст. 15 цього Закону.

Разом з тим, зазначає позивач, вона, як Орендар земельної ділянки, належним чином виконувала обов'язки за Договором від 21.05.2014. Позивач наголошує на тому, що належним чином та в повному обсязі сплачує орендну плату та продовжує користуватись орендованою земельною ділянкою. На підтвердження таких своїх доводів позивачем надано до суду копії квитанцій про сплату орендних платежів та копію довідки Головного управління ДФС у Кіровоградській області про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів (а.с. 36-39). Однак, всупереч викладеному, відповідачем жодних узгоджень щодо умов Договору від 21.05.2014 не здійснено, жодних листів - повідомлень про відмову у поновленні Договору з наведеними в них запереченнями відповідача Орендарем не отримано. Натомість, 06.06.2017 позивачем отримано претензію за № 206/10/06/2, згідно якої міська рада повідомила про закінчення дії Договору від 21.05.2014 та просить звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в досудовому порядку (32-34).

05.09.2017, звернувшись вдруге до відповідача із заявою про поновлення Договору від 21.05.2014 (а.с. 31) та не отримавши відповіді, посилаючись на ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, п. д) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивач вважає наявними підстави для визнання поновленим Договору на той самий строк та на тих самих умовах.

Відповідач - Олександрійська міська рада у наданому до суду відзиві стверджує про відсутність порушених прав позивача, у зв'язку з втратою Орендарем переважного права на поновлення Договору від 21.05.2014, оскільки позивачем у поданій заяві запропоновано інші, ніж передбачені Договором умови, а також не надано відповідного проекту додаткової угоди. Відповідач також стверджує про відсутність у Орендаря права на поновлення Договору на той самий строк та на тих самих умовах та наголошує на тому, що строк дії Договору від 21.05.2014 закінчився, а відповідач користується земельною ділянкою без наявних на те правових підстав.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Земельного Кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У силу вимог ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

За ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 152 Земельного кодексу України одним із способів захисту прав на земельні ділянки визначає визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, за змістом вказаної норми, усунення порушень прав на землю, може вимагати власник або титульний володілець земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним п. 4.10 рішення Олександрійської міської ради від 28.04.2017, яким позивачу відмовлено у поновленні Договору від 21.05.2014, позивач обґрунтовував її тим, що відповідач безпідставно та з порушенням вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" відмовив йому у поновленні Договору.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" унормовує умови та порядок поновлення договору оренди землі.

Так, у разі поновлення договору оренди землі згідно із частинами першою - п'ятою ст. 33 Закону України "Про оренду землі", умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених ст. 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч.1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови належного виконання орендарем умов договору, дотримання встановленої вказаною нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8-9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Таким чином, із системного аналізу чинного законодавства України, у тому числі норм ст. 33 Закону України "Про оренду землі", вбачається, що відмова органу місцевого самоврядування у поновленні договору оренди землі на підставі недотримання орендарем Правил пожежної безпеки в Україні чинним законодавством не передбачена.

До того ж, господарський суд вважає слушними доводи позивача, що Олександрійською міською радою не надано до суду належних та допустимих доказів ані здійснення органом ДСНС України перевірки дотримання суб'єктом підприємницької діяльності Главацькою Н.О. Правил пожежної безпеки в Україні, ані висновків компетентного органу за результатами такої перевірки, ані доказів отримання позивачем, як Орендарем та/або Олександрійською міською радою, як Орендодавцем, висновків, приписів чи то рекомендацій про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів щодо їх усунення, ані доказів невжиття таких заходів Орендарем, ані доказів обстеження самим Орендодавцем спільно з представниками відповідних органів орендованої позивачем земельної ділянки на предмет дотримання вимог пожежної безпеки з відповідними висновками.

При цьому, як зазначалось вище, копія листа Олександрійського міськрайонного відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області від 22.02.2017 № 01-269/18-27, адресованого ОСОБА_5 (а.с. 122), надана відповідачем до суду на підтвердження підставності прийняття Олександрійською міською радою оспорюваного пункту рішення, судом як письмовий доказ у справі не досліджується, не оцінюється та не береться до уваги на підставі ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Варто зазначити також, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності або права користування земельною ділянкою виключно в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 Земельного кодексу України.

На підставі викладеного, слід дійти висновку, що прийняття Олександрійською міською радою оспорюваного пункту рішення саме з підстав, що в ньому зазначені, було здійснене органом місцевого самоврядування не у відповідності до вимог чинного законодавства України у сфері земельних відносин.

Разом з тим, у господарського суду відсутні підстави для визнання недійсним пп. 4.10. п. 4 рішення Олександрійської міської ради від 28.04.2017 щодо відмови позивачу у поновленні Договору від 21.05.2014, а також підстави для визнання поновленим зазначеного Договору, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічна норма права закріплена у ст. 20 Господарського кодексу України.

За змістом положень зазначених норм права суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 124, 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на 21.05.2014 - дата укладення Договору оренди) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається зі змісту Договору від 21.05.2014, передача земельної ділянки Орендарю здійснюється в 10-ти денний строк після державної реєстрації цього Договору за актом її приймання-передачі (п. 20 Договору); обов'язком Орендаря є, зокрема, приступити до використання земельної ділянки після державної реєстрації Договору (п. 31 Договору); цей Договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (розділ "Прикінцеві положення" Договору).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 181, ч.ч. 1-2 ст.182 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 21.05.2014 - дата укладення Договору оренди), до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно положень частин 1 та 2 ст. 210 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 21.05.2014 - дата Договору оренди), правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Однак, як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, а саме відсутністю відповідної відмітки на тексті Договору, фізичною особою - підприємцем Главацькою Надією Олександрівною не здійснено державної реєстрації Договору від 21.05.2014 в порядку, визначеному законодавством.

Отже, незалежно від обставин фактичного виконання Договору від 21.05.2014 сторонами, вказаний правочин не набув чинності у визначеному Законом порядку, а відтак не може вважатись належним правовстановлюючим документом, який би закріплював за позивачем законний титул Орендаря земельної ділянки, яка є об'єктом оренди за цим Договором.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оскільки господарським судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем, зареєстрований 29.04.2002 за № 228, припинив свою дію, докази на спростування чого в матеріалах справи відсутні, а новий договір оренди між сторонами не укладено, господарський суд дійшов висновку, що позивач відповідно до закону не набув права оренди (користування) земельною ділянкою за Договором від 21.05.2014.

При цьому, за своїм змістом Договір від 21.05.2014 є новим договором оренди земельної ділянки, а не формою пролонгації договору оренди, зареєстрованого 29.04.2002 за № 228.

Про зазначене стверджує також й позивач у своїй позовній заяві.

На підставі викладеного, прийняття відповідачем оспорюваного пп. 4.10. рішення Олександрійської міської ради від 28.04.2017 не може вважатись таким, що порушує права оренди (користування) фізичної особи - підприємця Главацької Н.О., оскільки таких прав позивач не набув.

Отже без державної реєстрації права користування земельною ділянкою зазначеного права не виникає.

Відсутність права оренди позивача за Договором від 21.05.2014 унеможливлює здійснення його судового захисту, зокрема, шляхом визнання такого Договору поновленим.

Висновок господарського суду у даній справі відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 15.05.2018 справа № 922/2652/17.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні спору у даній справі господарським судом також враховано, що позивач зареєстрований як суб'єкт підприємництва з 24.03.1994 (а.с. 15), як вбачається зі змісту договорів оренди, земельна ділянка набувалась позивачем в користування саме з метою здійснення підприємницької діяльності, позивач у позові наголошує на порушенні своїх прав саме як господарюючого суб'єкта, а тому дана справа відноситься до юрисдикції господарського суду, незважаючи на ту обставину, що в договорах оренди позивач зазначений без вказівки на його статус суб'єкта господарювання.

Господарський суд вважає за необхідне також зауважити, що ним не прийнято до уваги твердження відповідача щодо некоректності першої позовної вимоги. Так, відповідач стверджує, що 28.04.2017 Олександрійською міською радою було прийнято 27 документів, а через відсутність у позові номеру оскаржуваного рішення, відсутня можливість його ідентифікації.

Однак, господарський суд, вирішуючи спір по суті, не має допускати надмірного формалізму. За доводами самого відповідача, інформація про кількість та зміст рішень міської ради, прийнятих 28.04.2017, є загальнодоступною, а тому ідентифікувати оспорюване рішення не є неможливим, оскільки лише рішення за № 281 від 28.04.2018 в частині п. 4.10. стосувалось відмови саме позивачу у поновленні договору та за своїм змістом відповідало обставинам, викладеним у позові.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Також є необхідним зазначити, що ухвалою від 25.05.2018 судом задоволено заяву фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни від 24.05.2018 про забезпечення позову у даній справі; забезпечено позов шляхом заборони Олександрійській міській раді, управлінню житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування міської ради разом із управлінням приватизації, оренди майна та землі міської ради, поліції та будь-яким іншим особам до розгляду Господарським судом Кіровоградської області справи № 912/1109/18 по суті здійснювати демонтаж МАФ (кіоску), що належить позивачу та розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0010 га за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Леніна, (пр. Соборний) (суміжно з будівлею № 27б), наданій фізичній особі - підприємцю Главацькій Надії Олександрівні в користування згідно договору оренди земельної ділянки від 21.05.2014, а також заборони Олександрійській міській раді та будь-яким іншим особам до розгляду Господарським судом Кіровоградської області даної справи по суті здійснювати дії, спрямовані на звільнення в примусовому порядку фізичною особою - підприємцем Главацькою Н.О. земельної ділянки площею 0,0010 га, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Леніна, (пр. Соборний) (суміжно з будівлею № 27б), що знаходиться в користуванні фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни згідно договору оренди земельної ділянки від 21.05.2014, а також передавати в користування або у власність будь-яким особам зазначену земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч.ч. 9, 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного, у зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні позову, господарський суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у справі № 912/1109/18, вжиті ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2018 за заявою фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни від 24.05.2018 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 73-80, 129, 145, 207, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову у справі № 912/1109/18, вжиті ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2018 за заявою фізичної особи - підприємця Главацької Надії Олександрівни від 24.05.2018 про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову у справі № 912/1109/18, вжиті ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2018, зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити сторонам, а саме:

позивачу разом з актом від 15.06.2018 № 206 за адресою: АДРЕСА_1;

відповідачу за адресою: 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Соборний, буд. 59.

Дата складення повного рішення 27.07.2018.

Суддя Л.С. Вавренюк