РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2018Справа № 910/6179/18
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля"

до державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація"

про стягнення 11 545 651,00 грн.

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Горбоконь А.Г. - представник за довіреністю № 220 від 28.12.2017 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" до державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація" про стягнення 11 545 651,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 1929п від 15.04.2015 р.

Відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання зі сплати вартості електричної енергії, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за активну електроенергію в розмірі 8 621 351,09 грн. спожиту за період жовтень 2015р. - грудень 2015р., серпень 2016р. - грудень 2016р., листопад 2017р. - грудень 2017р., за реактивну електроенергію у розмірі 141 408,17 грн., спожиту за період листопад 2015р. - грудень 2015р., серпень 2016р. - грудень 2016р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 18.06.2018 р.

14.06.2018 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності.

У судове засідання 18.06.2018 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.05.2018 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2018 р. відкладено підготовче судове засідання у справі на 10.07.2018 р., у зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання.

У судове засідання 10.07.2018 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомленні належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 015.

Представник позивача подав клопотання про зміну його юридичної адреси та повідомив про направлення заперечення на відзив через Укрпошту.

Представник позивача подав відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.07.2018 року.

В судове засідання 24.07.2018 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомленні належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 015.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

15.04.2015 року між публічним акціонерним товариством «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (постачальник) та державним підприємством «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (споживач) укладено договір №1929п про постачання електричної енергії.

22.04.2016 року рішенням загальних зборів публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» змінено тип товариства з публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» на приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» та найменування товариства з публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» на приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» відповідно, про що додатковою угодою від 01.12.2016р. було внесені зміни до договору.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 2.1. договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідаю до розділу 5 цього договору та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу");

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (ПУЕ) чинної редакції та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Відповідно до п. 2.3 договору, споживач зобов'язується виконувати умови цього договору, дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановок відповідно до додатків "Перелік об'єктів споживача" та "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу". Оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії». Здійснювати оплату за перетікання реактивної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками «Порядок розрахунків» та «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії».

Згідно п. 3.1-3.2 додатку №2 до договору та додаткової угоди від 15.04.2015р. до договору 01 числа щомісячно при здійсненні розрахунків за звітний розрахунковий період постачальник в електронній формі через Інтернет - систему «Променерго» надає споживачу остаточний рахунок за фактично спожиту в звітному розрахунковому періоді активну електроенергію з урахуванням планових рахунків за цей період, що були надані споживачу раніше. Споживач здійснює оплату отриманих від постачальника рахунків за спожиту активну електроенергію самостійно, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника до 06 числа щомісячно здійснює оплату за остаточним рахунком за попередній розрахунковий період.

Відповідно до п. 4.1-4.2 додатку №2 до договору та додаткової угоди від 15.04.2015р. до договору 01 числа щомісячно постачальник надає споживачу, відповідно до п. 2.4 цього додатку, в електронній формі через Інтернет - систему «Променерго» рахунок за перетікання реактивної електроенергії у звітному розрахунковому періоді. Споживач у 5-ти денний термін після отримання рахунку сплачує вартість послуг за перетікання реактивної електроенергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Як зазначено позивачем, ним належним чином виконувалися зобов'язання з постачання відповідачу електричної енергії, та поставлено активної електроенергії у загальному розмірі 4 111 111 кВт*год за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року, з серпня 2016 року по грудень 2016 року, з листопада 2017р. по грудень 2017р., про що свідчить електронні цифрові підписи представників відповідача, а також підпис виконуючого обов'язки генерального директора Селіверстова О.Є на актах приймання-передавання електричної енергії за вищевказаний період.

Також, позивач належним чином виконував свої зобов'язання з постачання Відповідачу електричної енергії, та поставив реактивної електроенергії 1 211 011 кВАр *год за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року, з серпня 2016 року по грудень 2016 року, що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції за вказаний період отриманими відповідачем, про що свідчать електронні цифрові підписи представників відповідача.

У відповідності до умов договору позивач оформив та надав відповідачу рахунки за період жовтень 2015р. - грудень 2015р., серпень 2016р. - грудень 2016р., за спожиту активну електроенергію на загальну суму 8 621 351, 09 грн. та рахунки за період листопад 2015р. - грудень 2015р., серпень 2016р. - грудень 2016р. за спожиту реактивну електроенергію на загальну суму 141 308, 17 грн. через Інтернет - систему «Променерго», про що свідчить електронний цифровий підпис представника відповідача.

13.03.2017р. через протиправні дії третіх осіб підприємство позивача втратило контроль над своїми активами, розташованими на непідконтрольній території Донецької області, його підрозділи припинили свою діяльність, підприємство втратило доступ до документації та офісних будівель. З огляду на наведене позивач оформив та надав відповідачу рахунки за період листопад 2017р. - грудень 2017р., за спожиту активну електроенергію на загальну суму 284 608,01 грн. поштою, про що свідчить фіскальний чек №240 та повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.03.18р.

Розрахунок суми до сплати за спожиту активну електричну енергію за період за жовтень 2015 року - грудень 2015 року, серпень 2016р. - грудень 2016р., листопад 2017р. - грудень 2017р. здійснено виходячи з встановлених з 1 жовтня 2015р. по 1 грудня 2017р. тарифів відповідно до постанов НКРЕКП: постанова від 25.09.2015р. №2478; постанова від 28.10.2015р. №2654; постанова від 26.11.2015р. №2875; постанова від 29.12.2015р. №3152; постанова від 25.01.2016р. №39; постанова від 25.02.2016р. №233; постанова від 25.03.2016р. №491; постанова від 28.04.2016р. №755; постанова від 24.04.2016р. №826; постанова від 24.06.2016р. №1179; постанова від 22.07.2016р. №1309; постанова від 19.08.2016р. №1442; постанова від 27.09.2016р. №1649; постанова від 21.10.2016р. №1871; постанова від 24.11.2016р. №2019; постанова від 13.06.2016р. №1129; постанова від 24.04.2017р. №538; постанова від 28.10.2015р. №2654.

Проте, відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання зі сплати вартості електричної енергії, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за активну електроенергію в розмірі 8 621 351, 09 грн. спожиту за період жовтень 2015р. - грудень 2015р., серпень 2016р. - грудень 2016р., листопад 2017р. - грудень 2017р., за реактивну електроенергію у розмірі 141 308, 17 грн., спожиту за період листопад 2015р. - грудень 2015р., серпень 20116р. - грудень 2016р.

Згідно п. 6.5. Правил користування електричною енергією у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Позивачем зазначено, що 08.09.2017р. відповідачем було здійснено оплату заборгованості за споживання реактивної електроенергії за квітень 2016р. на загальну суму 46 208, 99 грн., яка була зарахована у якості сплати заборгованості за період квітень 2016 року у розмірі 22 472, 67 грн. та на підставі п. 6.5. Правил, сума у розмірі 22 558,71 року була зарахована як сплата боргу за споживання реактивної електроенергії у жовтні 2015 року та у розмірі 1 177, 61 грн. була зарахована в якості часткової оплати боргу за споживання реактивної електроенергії у листопаді 2015 року.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6 та ч. 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

З наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує проти наявності боргу за споживання активної та реактивної електричної енергії в розмірі зазначеного позивачем.

Факт наявності заборгованості за договором на постачання електричної енергії № 1929п від 16.04.2015р. за спожиту активну електроенергію в розмірі 8 621 351,09 грн. за період жовтень 2015р. - грудень 2015р., серпень 2016р. - грудень 2016р., листопад 2017р. - грудень 2017р., за реактивну електроенергію у розмірі 141 308,17 грн., за період листопад 2015р. - грудень 2015р., серпень 20116р. - грудень 2016р., у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Вимога позивача щодо стягнення індексу інфляції в розмірі 1 761 106,49 грн. та 3% річних в розмірі 395 249,64 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що до позовної заяви додано копію опису вкладення у цінний лист з відбитком поштового штепселю про його відправлення позивачу 13.04.2018р. та копію фіскального чеку зі штрих кодовим ідентифікатором №045 від 13.04.2018р. Таким чином, позивачем на адресу відповідача рахунки на оплату спожитої активної електроенергії за листопад-грудень 2017р. було направлено 13.04.2018р., а отримано відповідачем 23.04.2018р.

Таким чином, відповідачем отримано рахунки на оплату спожитої активної електроенергії за листопад-грудень 2017р. 23.04.2018р., а позивач в розрахунку ціни позову вказує дату отримання рахунків 09.02.2018 року та тому невірно розраховує пеню за листопад-грудень 2017р. в сумі 1 834,56 грн. та 1 409,18 грн. (разом 3243,74 грн.), 3% річних за листопад-грудень 2017р. в сумі 185,22 грн. та 142,27 грн. (разом 327,49 грн.).

Заперечуючи проти тверджень відповідача позивачем у відповіді на відзив зазначено, що позивачем відповідачу неодноразово надсилалися зазначені рахунки, а саме 09.02.2018р., також на адресу відповідача 06.03.18р. було повторно направлено зазначені рахунки рекомендованим листом, що підтверджується копією фіскального чеку №240 та повідомленням про вручення поштового відправлення №850, які відповідач проігнорував. У зв'язку із зазначеним, відповідачу у третє були направлені спірні рахунки, що підтверджується описом вкладення цінного листа від 13.04.2018р. та фіскальним чеком №045. Таким чином, рахунки виставлені за споживання електричної енергії у листопаді 2017 року та грудні 2017 року вперше були надіслані відповідачу саме 09.02.2018 року, у зв'язку із чим три відсотки річних та пеня за прострочення сплати заборгованості за споживання електричної енергії у листопаді 2017 року та грудні 2017 року була нарахована саме з 09.02.2018 року.

Оскільки, позивачем додано докази направлення відповідачу рахунків на оплату спожитої активної та реактивної електроенергії за листопад-грудень 2017р., зокрема 09.02.2018 року (опис вкладення цінного листа з штампом поштового відділення), та дослідивши надані розрахунки трьох процентів річних та пені листопад-грудень 2017р., зокрема те, що початком періоду прострочення визначено 15.02.2018 року (а 09.02.2018 року зазначено дату вручення рахунку), тому вважає надані позивачем розрахунки вірними в цій частині.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в 626 636,21 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3, 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності в якій просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені та в зв'язку з цим відмовити у цій частині позову.

Згідно з п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява №51юо-193/18 від 07.05.2018 року надійшла до суду 17.05.2018 року (15.05.2017 року - поштовий штемпель).

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду 15.05.2018 року, тому вимоги щодо нарахування пені за період з 13.10.2016 року по 15.05.2017 року не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом позовної давності.

Розрахунок пені:

- За активну електроенергію:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1245409.5515.05.2017 - 25.05.20171113.0000 %0.071 %9758.55
1245409.5526.05.2017 - 06.06.20171212.5000 %0.068 %10236.24
1372027.6815.05.2017 - 25.05.20171113.0000 %0.071 %10750.68
1372027.6826.05.2017 - 07.07.20174312.5000 %0.068 %40409.03
Розмір пені становить 71 154,50 грн.

- За реактивну електроенергію:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
26320.9615.05.2017 - 25.05.20171113.0000 %0.071 %206.24
26320.9626.05.2017 - 06.06.20171212.5000 %0.068 %216.34
26544.9715.05.2017 - 25.05.20171113.0000 %0.071 %208.00
26544.9726.05.2017 - 07.07.20174312.5000 %0.068 %781.80
Розмір пені становить 1 412,38 грн.

Суд погоджується з розрахунком пені за активну електроенергію наданим позивачем за листопад 2017 року нарахований за період з 15.02.2018 року по 28.02.2018 року в розмірі 1 834,56 грн. та за грудень 2017 року нарахований за період з 15.02.2018 року по 28.02.2018 року в розмірі 1 409,18 грн.

Таким чином, загальний розмір пені за перерахунком суду становить 75 810,62 грн. та підлягає стягнення з відповідача.

В частині стягнення пені в розмірі 550 825,59 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація" (03142, місто Київ, провулок Приладний, будинок 2-А; ідентифікаційний код 39244468) на користь приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Комерційна, будинок 8; ідентифікаційний код 00169845) заборгованість за активну електроенергію в розмірі 8 621 351 (вісім мільйонів шістсот двадцять одна тисяча триста п'ятдесят одна) грн. 09 коп., заборгованість за реактивну електроенергію в розмірі 141 308 (сто сорок одна тисяча триста вісім) грн. 17 коп., 3% річних в розмірі 395 249 (триста дев'яносто п'ять тисяч двісті сорок дев'ять) грн. 64 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 761 106 (один мільйон сімсот шістдесят одна тисяча сто шість) грн. 49 коп., пеню в розмірі 75 810 (сімдесят п'ять тисяч вісімсот десять) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 164 924 (сто шістдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять чотири) грн. 08 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 26.07.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий