РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2018Справа № 910/6296/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Приватного підприємства «Науково-комерційна фірма «Деметра»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно»

про стягнення 243.294,91 грн.

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

21.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Науково-комерційна фірма «Деметра» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» про стягнення 243.294,91 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договір поставки № 162336 від 16.03.2018, відповідно до якого покупець оплачує товар шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника за кожну партію товару на умовах 100% переоплати від суми кожного рахунку-фактури, в якому вказано строк оплати. Позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури № 7012045 від 20.03.2017, № 7012049 від 10.04.2017, № 70120745 від 26.06.2017 та № 7012080 від 07.07.2017 на загальну суму 415.087,20 грн. Позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 415.087,20 грн. згідно видаткових накладних: № 7012045 від 23.03.2017, № 7012049 від 11.04.2017, № 70120745 від 07.07.2017, № 7012080 від 07.07.2017 та № 7022080 від 15.08.2017. Проте відповідачем товар був оплачений частково, лише в сумі 315.087,20 грн. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 243.294,91 грн., з яких 100.000,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 124.526,16 грн. штрафу, 14.332,69 грн. інфляційних втрат та 4.436,06 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/6296/18; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 24.05.2018 було направлено відповідачу 25.05.2018 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 494 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04116, м. Київ, вул. Шулявська, 7, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 19.03.2018 є місцезнаходженням відповідача.

06.06.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач підтверджує, що станом на день подання відзиву є заборгованість відповідача в розмірі 100.000,00 грн. за договором № 162336 від 16.03.2018, але відповідач категорично не погоджується з розрахунком штрафних санкцій позивача, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості позивача. Згідно п. 2 розрахунку заборгованість по сплаті штрафу становить на думку позивача 415.087,20 грн., що насправді є помилковим, не додано формулу самого розрахунку та є незрозумілим для відповідача як саме позивач розрахував даний штраф. При розрахунку індексу інфляції офіційний сайт НБУ де повинно бути зазначено стан індексу інфляції на день нарахування відповідачу зобов'язання зі сплати індексу.

Також 06.06.2018 від відповідача на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач просить розглядати справу за правилами загального позовного провадження при цьому заявником не наведено жодних обставин в обґрунтування необхідності здійснення розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6296/18 від 11.06.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2016 між Приватним підприємством «Науково-комерційна фірма «Деметра» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 162336 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується продати (поставити), а покупець купити (прийняти) і оплатити хімічні засоби захисту рослин, регулятори росту, добрива та елітний посівний матеріал (далі - товар) на умовах, погоджених даним договором і додатками, які є невід'ємними частинами даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору партією товару вважається товар, що відвантажений (поставлений) згідно однієї видаткової накладної. Кількість кожної партії товару, відпускна ціна та сума вказуються у видатковій накладній на кожну окрему партію товару, що поставляється згідно даного договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами п. 3.1 договору покупець оплачує товар шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника за кожну партію твоару на умовах 100% передплати від суми кожного рахунку фактури-рахунку. Строк оплати вказується в рахунку-фактурі.

Позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки-фактури на загальну суму 415.087,20 грн. із зазначенням строків їх оплати:

№ 7012045 від 20.03.2017 на суму 57.784,32 грн., строк оплати 20.03.2017,

№ 7012049 від 10.04.2017 на суму 217.404,00 грн., строк оплати 21.04.2017,

№ 70120745 від 26.06.2017 на суму 106.444,80 грн., строк оплати 26.06.2017,

№ 7012080 від 07.07.2017 на суму 33.454,08 грн., строк оплати 07.07.2017.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 415.087,20 грн., що підтверджується наступними видатковими накладеними:

№ 7012080 від 07.07.2017 на суму 15.206,40 грн.,

№ 70120745 від 07.07.2017 на суму 106.444,80 грн.,

№ 7022080 від 15.08.2017 на суму 18.247,68 грн.,

№ 7012049 від 10.04.2017 на суму 217.404,00 грн.,

№ 7012045 від 20.03.2017 на суму 57.784,32 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Банківська виписка свідчить, що відповідачем здійснено наступні платежі: 11.04.2017 в сумі 57.784,32 грн.; 07.07.2017 в сумі 106.444,80 грн.; 07.07.2017 в сумі 100.000,00 грн.; 15.08.2017 в сумі 33.454,08 грн.; 07.11.2017 в сумі 10.000,00 грн.; 13.11.2017 в сумі 7.404,00 грн. в загальному розмірі 315.087,20 грн.

Сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків згідно договору № 162236 від 16.03.2016 відповідно до якого станом на 31.03.2018 заборгованість відповідача перед позивачем складає 100.000,00 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 100.000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 100.000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 6.6.1 договору у випадку прострочення сплати коштів за отриманий товар згідно даного договору, покупець у безперечному порядку сплачує неустойку у формі штрафу на користь постачальника в розмірі 30% від суми, що не була перерахована в термін вказаний даним договором (включаючи всі додатки).

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за отриманий товар.

З матеріалів справи вбачається, що за кожною з виставлених рахунків-фактур мало місце прострочення оплати поставленого товару, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 124.526,16 грн. (30% від 415.087,20 грн.).

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті отриманого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 14.332,69 грн. інфляційних втрат та 4.436,06 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 14.332,69 грн. інфляційних втрат та 4.436,06 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного підприємства «Науково-комерційна фірма «Деметра» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» (04116, м. Київ, вул. Шулявська, 7, ) на користь Приватного підприємства «Науково-комерційна фірма «Деметра» (19601, Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Вернигори, 25, ) 100.000 (сто тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 124.526 (сто двадцять чотири тисячі п'ятсот двадцять шість) грн. 16 коп. штрафу, 14.332 (чотирнадцять тисяч триста тридцять дві) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 4.436 (чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн. 06 коп. - 3% річних, 3.649 (три тисячі шістсот сорок дев'ять) грн. 42 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова