ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2775/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання В.Ю. Лук'ященко,

за участю представників:

від позивача - Гриценко В.Є.;

від відповідача - Ченкова Н.Я.;

від третьої особи (Державного підприємства „Укртранснафтопродукт") - участі не брали;

від третьої особи (Міністерства енергетики та вугільної промисловості України) - участі не брали;

від третьої особи (Кабінету Міністрів України) - участі не брали;

від третьої особи (Фонду державного майна України) - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Одеський нафтопереробний завод"

на рішення Господарського суду Одеської області, прийняте суддею В.Д. Найфлейшем, 24.04.2018 о 12 год 21 хв, м. Одеса, повний текст складено 04.05.2018,

у справі №916/2775/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства „Одеський нафтопереробний завод"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

- Державного підприємства „Укртранснафтопродукт";

- Міністерства енергетики та вугільної промисловості України;

- Кабінету Міністрів України;

- Фонду державного майна України;

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017р. Публічне акціонерне товариство „Одеський нафтопереробний завод" (далі - ПАТ „Одеський нафтопереробний завод") звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго" (далі- ПАТ „ЕК „Одесаобленерго") про розірвання з 13.10.2017 договору про постачання електричної енергії №2/11/97 від 04.04.2011, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що починаючи з 15 грудня 2015 року ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" не користується своїм майном, тобто не є споживачем електричної енергії, а тому не повинен оплачувати вартість електричної енергії, спожитої іншою особою, що є фактичним споживачем.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.01.2018 залучено до участі у справі №916/2775/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне підприємство „Укртранснафтопродукт" (далі - ДП „Укртранснафтопродукт"), Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Кабінет Міністрів України (далі - КМУ) та Фонд державного майна України (далі - ФДМУ, Фонд).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.04.2018 у справі №916/2775/17 (суддя В.Д. Найфлейш) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" в порушення Правил користування електричною енергією не здійснило всіх розрахунків, передбачених спірним договором, та не забезпечило заходів для здійснення пломбування та зняття показників розрахункових засобів обліку електричної енергії працівниками відповідача. Крім того, місцевим господарським судом було враховано, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про те, що нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, є власністю ПАТ „Одеський нафтопереробний завод", а також те, що актом від 20.09.2013 встановлено екологічну броню електропостачання в Одеській області на об'єкти ПАТ „Одеський нафтопереробний завод".

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2018 у справі №916/2775/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з протиправними діями третіх осіб, а саме: ДП „Укртранснафтопродукт" скаржник був позбавлений можливості надати доступ до свого майна аби здійснити відключення постачання електричної енергії та пломбування засобів обліку електричної енергії. При цьому, апелянт зазначає про те, що у нього не могла виникнути заборгованість перед ПАТ „Одесаобленерго" за період з березня 2017 року по теперішній час, оскільки ще з грудня 2015 року єдиним споживачем електричної енергії за адресою: вул. Шкодова гора, 1 та 1/1 є ДП „Укртранснафтопродукт", що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області по справах №916/52/17, при цьому заборгованість за спожиту електричну енергію, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ „Одеський нафтопереробний завод", включена до конкурсних вимог кредиторів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ „Одесаобленерго", новим найменуванням якого відповідно до пункту 1.1 статуту відповідача у редакції, затвердженій протоколом загальних зборів акціонерів від 18.04.2018, є Акціонерне товариство "Одесаобленерго" (далі- АТ "Одесаобленерго"), висловило заперечення щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що позовні вимоги спрямовані на фіктивне припинення правовідносин з постачання електроенергії на об'єкти ПАТ „Одеський нафтопереробний завод", оскільки ці об'єкти залишаються власністю позивача і на них не припинено постачання електроенергії; об'єкти позивача є електроприймальниками 1 категорії, на які за нормативно-технічними документами не може перериватись подача електроенергії; частина електроенергії передається субспоживачам, і відносини щодо припинення електропостачання і правовідносин із субспоживачами з боку позивача не врегульовані. АТ "Одесаобленерго" вважає, що воно правомірно відмовило в розірванні договору з тих підстав, що перед розірванням договору споживач повинен самостійно забезпечити відключення своїх об'єктів, надати можливість зняти показники лічильників та опломбувати їх у відключеному стані, а також провести всі розрахунки за спожиту електричну енергію.

Кабінет Міністрів України також надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2018 у справі №916/2775/17 - без змін, при цьому зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для розірвання договору про постачання електричної енергії від 04.04.2011 №2/11/97 відсутні, з огляду на непогашену заборгованість перед ПАТ "ЕК "Одесаобленерго" в сумі 7 616 553,11 грн та встановлену згідно з актом від 20.09.2013 екологічну броню електропостачання в Одеській області на об'єкти ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора 1/1, що унеможливлює фактичне припинення електропостачання.

Фонд державного майна України у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, зазначаючи про те, що ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" не погашено перед відповідачем заборгованість за електричну енергію. Справу ФДМУ просить розглядати без його участі.

У відзиві на апеляційну скаргу ФДМУ також повідомляє про те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №632-р Міністерство енергетики та вугільної промисловості спільно з Фондом мав забезпечити проведення інвентаризації майна, яке згідно з актом приймання-передачі було передано на відповідальне зберігання та оперативне управління ДП "Укратранснафтопродукт", і Фонд за результатами інвентаризації прийняв це майно за актом приймання-передачі.

ДП „Укртранснафтопродукт" та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України власні правові позиції щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклали.

У судовому засіданні 30.07.2018 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представник відповідача проти її задоволення висловив заперечення; представники третіх осіб участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том ІІІ а.с. 234-238).

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

04.04.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго", яке було змінено на Публічне акціонерне товариство "Енергопоетачальна компанія Одесаобленерго", а в подальшому на Акціонерне товариство "Одесаобленерго" ("постачальник") та Публічним акціонерним товариством „Лукойл - Одеський нафтопереробний завод", яке в подальшому було змінено на Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод" ("споживач") укладено договір про постачання електричної енергії №2/11/97 (далі - договір №2/11/97 від 04.04.2011), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 21100 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричної енергії (пункт 2.1 договору №2/11/97 від 04.04.2011).

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору точки продажу електричної енергії встановлюються на: проводах ПЛ-110 кВ на відстані 1м від натяжного затискача кінцевої опори двох ланцюгової відпайки від ПЛ-110 кВ "Усатово 1 -ОТЕЦ -1" та "Усатово 2 - Застава 2", в сторону лінійного порталу ВРУ 110 кВ ГПП 110/6 кВ "ОНПЗ"; болтових з'єднаннях секції шин 6 кВ в комірках №6 і №30 з продовженням секцій шин 6 кВ до комірок №4 і №32 у ЗРП -6кВ ГПП 110/6 кВ "ОНПЗ". Приєднана потужність у точці підключення становить: у точці підключення споживача до електричних мереж постачальника -32 000 кВА; у точці підключення споживача до когенераційної установки ТОВ "ЛУКОЙЛ ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" -17848 кВт.

Пунктами 2.2.2, 2.3.1- 2.3.4 договору №2/11/97 від 04.04.2011 встановлено обов'язки постачальника постачати споживачу електроенергію як різновид товару в узгоджених сторонами обсягах згідно з категорією струймоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок та гарантованого рівня надійності електропостачання з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, а споживач зобов'язується виконувати умови цього договору, дотримуватись режиму споживання електричної енергії, оплачувати вартість електричної енергії, здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача.

Сторонами договору узгоджено також обсяги постачання електричної енергії, графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, порядок розрахунків, перелік об'єктів електропостачання, акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додатки №1-10 до договору №2/11/97 від 04.04.2011).

Додатковими угодами до вказаного договору №1 від 23.12.2011, №2 від 26.01.2012, №3 від 26.03.2013, №4 від 10.04.2013, №5 від 05.08.2013, №6 від 14.08.2013, №7 від 27.03.2014, №8 від 22.04.2014, №9 від 23.06.2015 позивачем змінювались обсяги очікуваного електроспоживання, місцезнаходження та банківські реквізити сторін, а також найменування позивача та відповідача.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011; договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов; договір може бути розірвано за ініціативою сторін у порядку визначеному законодавством України (пункт 9.4 договору №2/11/97 від 04.04.2011).

Відповідно до акту від 20.09.2013 та переліку споживачів електроенергії та їх обладнання, встановлена екологічна, аварійна та технологічна броня електропостачання в Одеській області за адресою: 65041, вул. Шкодова гора 1/1, електроприймальники якого відносяться до 1 категорії по забезпеченню надійності електропостачання.

Із матеріалів справи також вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2014 у справі №757/9548/14-к накладено арешт на все нерухоме майно та земельну ділянку нафтопереробного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1 та належить ПАТ „Одеський нафтоперобний завод", заборонивши розпорядження, продаж та передачу майнових прав щодо всього нерухомого майна та земельної ділянки нафтопереробного заводу, який розташований за зазначеною адресою.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 у справі №522/23126/15-к надано дозвіл на передачу всього нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці ПАТ „Одеський нафтоперобний завод", на яке накладений арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2014, на відповідальне зберігання та оперативне управління державі в особі ДП "Укртранснафтопродукт", що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

В подальшому вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 по справі №523/8045/17 застосовано спеціальну конфіскацію шляхом звернення всього рухомого та нерухомого майна, земельної ділянки, належних ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" та ТОВ „Енергія і Газ України" у дохід держави в особі Кабінету Міністрів України.

13.09.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження №632-р про віднесення конфіскованих майнових комплексів ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" і ТОВ „Енергія і Газ України" до сфери управління Фонду державного майна.

Відповідно до пункту 2 вказаного розпорядження Міністерству енергетики та вугільної промисловості доручено разом з ФДМУ забезпечити проведення інвентаризації конфіскованого майна, яке передано на відповідальне зберігання та в оперативне управління ДП "Укртранснафтопродукт".

14.09.2017 позивачем було подано до АТ „Одесаобленерго" заяву про розірвання договору про постачання електричної енергії №394, мотивовану тим, що він не користується своїм майном, тобто не є фактичним споживачем електричної енергії.

Листом №101/19/03-6054 від 05.10.2017 відповідачем було відмовлено у розірванні договору з підстав існування за ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" заборгованості за електроенергію в сумі 7157042,55 грн та необхідності надання доступу до об'єкту працівникам АТ "Одесаобленерго" для зняття показань лічильників та опломбування їх у відключеному стані.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для розірвання договору №2/11/97 від 04.04.2011.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як унормовано статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У пункті 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996 №28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 р. за №417/1442 у редакції, що була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин (далі- ПКЕЕ) під договором про постачання електричної енергії розуміють домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з вимогами статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору; договір набирає чинності з моменту його укладення; сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення; закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Сторонами у пункті 9.4 договору №2/11/97 від 04.04.2011 визначено строк, на якій його укладено до 31.12.2011 та, що його умови застосовуються до відносин, які виникли з 01.01.2011.

При цьому позивачем та відповідачем у зазначеному пункті договору узгоджено, що вказаний договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Протягом 2011-2015 років жодна із сторін не повідомляла про намір припинити договірні відносини, а тому договір №2/11/97 від 04.04.2011 продовжувався на той самий строк (на наступний календарний рік) і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Проте, як зазначалося вище, 14.09.2017 позивач звернувся до АТ „Одесаобленерго" з заявою, у якій повідомив про те, що майновий комплекс, на який здійснюється постачання електричної енергії за договором №2/11/97 від 04.04.2011, передано в управління ДП "Укртранснафтопродукт" і що у ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" відсутній доступ до території та приміщень підприємства, що він не є фактичним споживачем електричної енергії та що відповідно до вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 застосовано спеціальну конфіскацію шляхом звернення всього рухомого та нерухомого майна, земельної ділянки, належних позивачеві у дохід держави в особі КМУ, а тому просив розірвати договір №2/11/97 від 04.04.2011.

Не отримавши позитивної відповіді, скаржником у листопаді місяці 2017 року, тобто за місяць до закінчення строку дії договору, було подано до суду позовну заяву, яка також була направлена на адресу відповідача та в якій ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" знову повідомляв про обставини, що унеможливлюють подальшу дію укладеного між ним та АТ "Одесаобленерго" договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені дії позивача беззаперечно свідчать про його небажання пролонгувати укладений між сторонами договір на наступний календарний рік (2018), про що відповідач був письмово повідомлений, а також про фактичне припинення споживання скаржником електричної енергії внаслідок запровадження до всього рухомого на нерухомого майна ПАТ „Одеський нафтопереробний завод" режиму спеціальної конфіскації.

Відтак строк дії договору №2/11/97 від 04.04.2011 закінчився 31.12.2017, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про його дострокове розірвання, оскільки розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився).

Про фактичне припинення між сторонами правовідносин за оспореним договором свідчать також наступні факти.

Зокрема, із змісту розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №632-р вбачається, що все майно позивача передано на відповідальне зберігання та в оперативне управління ДП „Укртранснафтопродукт".

Крім того, ФДМУ у відзиві на апеляційну скаргу підтвердив факт передачі майнового комплексу ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" спочатку на відповідальне зберігання і в оперативне управління ДП "Укртранснафтопродукт", а в подальшому за актом приймання-передачі, складеним за результатами інвентаризації, від останнього безпосередньо Фонду.

Враховуючи викладене, не приймаються судом до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновку суду щодо припинення строку дії спірного договору 31.12.2017 та факту припинення правовідносин за договором №2/11/97 від 04.04.2011.

Таким чином, Господарський суд Одеської області, хоча і з інших підстав, проте по суті правильно відмовив ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" у задоволенні позовних вимог про розірвання договору.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції розглянув та дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України і дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Одеський нафтопереробний завод" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2018 у справі №916/2775/17.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариства „Одеський нафтопереробний завод".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.08.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна