номер провадження справи 4/41/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 Справа № 908/812/18

м. Запоріжжя

за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (50027, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6А);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ ЛІТМЄХ» (69041, м. Запоріжжя, вул. Мінська, буд. 5);

про стягнення заборгованості по договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 103 від 08.02.2011 в розмірі 149455,75 грн. основного боргу, 6771,21 грн. пені, 630,74 грн. 3 % річних, 1697,26 грн. інфляційних втрат.

суддя Зінченко Н.Г.

секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Представники сторін:

Від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 8 від 04.01.2018;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 20.07.2018;

ОСОБА_3, довіреність № б/н від 31.05.2018.

03.05.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява від Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю ПКФ ЛІТМЄХ про стягнення заборгованості по договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 103 від 08.02.2011 в розмірі 149455,75 грн. основного боргу, 6771,21 грн. пені, 630,74 грн. 3 % річних, 1697,26 грн. інфляційних втрат.

03.05.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2018 позовну заяву Комунального підприємства Кривбасводоканал залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.05.2018 після усунення недоліків, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/812/18, присвоєно справі номер провадження 4/41/18, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.06.2018, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 04.07.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.07.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.07.2018.

13.07.2018 на адресу господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він зазначає, що відповідач 03.05.2018 та 04.05.2018 частково сплатив суму заборгованості в розмірі 63209,94 грн., однак зі значним простроченням та після отримання позовної заяви. У звязку з чим, КП «Кривбасводоканал» просить зменшити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 86245,81 грн., 3 % річних у розмірі 1483,54 грн., суму інфляційних втрат в сумі 2931,78 грн. та пеню в розмірі 15549,62 грн.

18.07.2018 на адресу господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що заяву про зменшення позовних вимог подано з порушенням строків встановлених нормами чинного законодавства та не погоджується із сумою заявленою позивачем до стягнення.

Представник позивача в судовому засіданні 23.07.2018 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні 23.07.2018 заперечували проти заявлених позовних вимог, просили в задоволенні позову відмовити.

Суд розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог не приймає її до розгляду, у звязку з наступним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Перше судове засідання по справі № 908/812/18 відбулось 04.07.2018, а заява про зменшення розміру позовних вимог була направлена засобами поштового звязку 10.07.2018, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті.

Отже, дана заява була подано до суду з порушенням строків, встановлених ст. 46 ГПК України, тому судом до розгляду не приймається.

Таким чином, в судовому засіданні 23.07.2018 розглядались позовні вимоги про стягнення заборгованості по договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 103 від 08.02.2011 в розмірі 149455,75 грн. основного боргу, 6771,21 грн. пені, 630,74 грн. 3 % річних, 1697,26 грн. інфляційних втрат.

Заявлені позивачем вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.02.2011 між КП «Кривбасводоканал» та ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» укладено договір № 103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення. Відносини між сторонами врегульовані договором, основними законами та Правилами користування системами центрального комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190. Відповідно до п. 3.1 Правил № 190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Обєкт користування водопостачанням та водовідведенням розташований за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Ногіна, 31д, прилад обліку лічильника POWOGAZ заводський номер 976650. КП «Кривбасводоканал» виконує свої договірні зобовязання у повному обсязі та безперебійно забезпечує споживача питною водою та приймає стічні води, тоді як споживач порушує договірні зобовязання та вимоги нормативно-правових актів у сфері водопостачання та водовідведення. За період з жовтня 2017 року по березень 2018 року (включно) у відповідача виникла заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення у сумі 149455,75 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як суму основного боргу. У звязку з неналежним виконанням своїх договірних зобовязань, позивач нараховує ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» пеню в розмірі 6771,21 грн., 3 % річних в сумі 630,74 грн., інфляційні втрати в розмірі 1697,26 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що на момент надходження позовної заяви відповідач мав визнану заборгованість в розмірі 63209,95 грн., яку було сплачено 03.05.2018 та 04.05.2018, тому відповідач погоджується з 1885,22 грн. пені, 183,18 грн. 3 % річних та 873,40 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовної заяви, відповідач заперечує, оскільки з моменту укладення договору № 103 від 08.02.2011 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення жодних змін до нього не вносилося, проте порядок обчислення обєму спожитої відповідачем води змінювався позивачем неодноразово. У відповідності з наявною схемою розділу мереж водопостачання, у ТОВ «ПКФ Літмєх» в наявності 16 лічильників субспоживачів, схема розділу додається. З мережі водопостачання відповідача частина води передається субспоживачам ТОВ «ПКФ Літмєх», тобто споживається іншими субєктами господарювання. За даними розрахункових приладів обліку відповідача та субспоживачів, за спірний період (жовтень 2017-березень 2018) ТОВ «ПКФ Літмєх» спожив 7116 м. куб. води. Вузли комерційного та розподільчого обліку спожитої води в даних відносинах, як ввідний лічильник, що зазначений в договорі, так і лічильники субспоживачів, які не зазначено в договорі, є підставою для обліку обєму спожитої відповідачем води. В актах приймання-передачі, що підписані між позивачем та відповідачем за період з жовтня 2017 по березень 2018, відповідач зазначив свою незгоду з обємом виристаної води та скидання стоків та надав кількість спожитої води, що визначена на підставі приладів обліку. Мережі водопостачання за територією ТОВ «ПКФ Літмєх» не належать відповідачу.Зі свого боку відповідач зробив заяву на міськвиконком з повідомленням останнього про наявність без господарських мереж водопостачання. Позивач всупереч норм правил не використовує для обліку спожитої води та відповідно нарахувань покази приладів обліку для визначення води, що призвело до неправильного розрахунку та суттєвого завищення суми боргу за спожиту воду.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі сплило 21.07.2018.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

21.07.2018 вихідний день, першим робочим днем за ним є 23.07.2018.

В судовому засіданні 23.07.2018 справу вирішено, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2011 року комунальним підприємством «Кривбасводоканал» (далі-Кривбасводоканал, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПКФ ЛІТМЄХ» (далі - споживач, відповідач) укладено договір № 103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (далі договір).

Згідно п.1.1. договору, Кривбасводоканал зобов'язується забезпечити Споживача питною водою виробником якої є ДПП «Кривбаспромводопостачання» та прийняти від нього стічні води (на підставі Правил…№ 2202 від 29.09.2004), а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити питну воду за встановленими тарифами згідно наданої заявки, орієнтовно в обсязі 87197,04 м3 /рік, а також стічні води в обсязі 67141,72 м3 /рік.

За умовами п. 1.2. договору, об'єктом користування водопостачанням та водовідведенням: вул.Ногіна, 31д.

Відповідно до п.1.5. договору вода подається Споживачу при наявності водовимірювальних приладів, встановлених за рахунок Споживача, своїми силами згідно з технічними умовами «Кривбасводоканалу».

Із п.1.5. договору також вбачається, що по вул. Ногіна, 31д встановлений лічильник POWOGAZ заводський номер 976650, начальні показники приладу 039559.

Пунктом 9.1. зазначеного вище договору визначено, що останній набирає чинності з 08.02.2011 р. і діє в частині надання послуг на водопостачання і водовідведення до 31.12.2014 р., а в частині здійснення розрахунків за надані послуги - до повного погашення заборгованості.

Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявить про намір його розірвати або внести в нього зміни (п. 9.2. договору).

Доказів, які б свідчили про розірвання договору, матеріали справи не містять, а отже, зазначений вище договір є діючим.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п. п.1, 7 ст. 193 ГК України.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підстави припинення зобовязання встановлені у главі 50 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 598 глави 50 зазначеного Кодексу зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення визначається та регулюється «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі Правила № 190).

Пунктом 1.1. Правил № 190 визначено, що ці Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України і є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до п. 2.1 Правил № 190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Розрахунок за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку (п. 3.1 Правил № 190).

Пунктом 5.1 Правил № 190, передбачено, що облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Згідно п. 3.9 Правил № 190 рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання.

Тарифи на послуги водопостачання та водовідведення на день підписання договору затверджені рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 26.11.2008 р. № 821 і можуть бути змінені відповідно до норм діючого законодавства. На момент укладення договору тариф складає за 1 м3 з ПДВ за воду питну - 4,48 грн.; за стоки - 4,95 грн. (п. 2.1. договору).

В разі затвердження нових тарифів на послуги водопостачання та водовідведення «Кривбасводоканал» письмово повідомляє Споживача згідно з діючим законодавством України без додаткового узгодження розмірів та терміну введення нових тарифів. Письмове повідомлення стає невід'ємною частиною даного договору (п.2.2.).

Відповідно до п.3.1. договору, розрахунки за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюються Споживачем у грошовій формі протягом 3-х банківських днів після пред'явлення платіжного доручення, рахунку або квитанції.

Величина плати за скид стічних вод у комунальну каналізаційну мережу розраховується згідно розділу 6 «Правил приймання стічних вод у комунальну каналізаційну мережу м. Кривого Рогу». При перевищенні вмісту забруднюючих речовин в стічних водах у контрольному колодязі споживача, в порівнянні з встановленими у згоді на скидання стічних вод, останній сплачує КП «Кривбасводоканал» додаткову плату, яка нараховується з урахуванням встановленого нормативу плати за скидання понаднормативних забруднень та коефіцієнтом кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного стану водойми (п.3.7 Договору)

Згідно п. 4.2. договору, Споживач зобов'язаний, зокрема, своєчасно вносити плату за надані послуги на умовах даного договору.

Згідно п.6.1 Договору точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від «Кривбасводоканалу» до споживача, зазначені в Актах розмежування балансової належності, який є невід'ємною частиною договору.

За змістом Акту розмежування балансової належності водовідведення мереж та експлуатаційної відповідальності сторін сторонами погоджено місце відбору проб стічних вод - контрольний колодязь КК-2.

Вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу (п. 5.2 Правил № 190).

Акти приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за жовтень 2017 - січень 2018 підписані уповноваженим представником відповідача з відміткою про кількість м3 води та стоків, які приймаються відповідачем.

Рахунки за період жовтень 2017 - березень 2018 на суму 149455,75 грн. отримані представником відповідача, про що свідчить підпис представника на реєстрі-попередженні, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідачем 03.05.2018 та 04.05.2018 здійснено оплату за послуги водопостачання в розмірі 63209,94 грн. по рахункам жовтень 2017 - січень 2018, про що свідчать платіжні доручення: № 78 від 03.05.2018, № 79 від 03.05.2018, № 80 від 03.05.2018, № 81 від 04.05.2018, № 82 від 04.05.2018, які знаходяться в матеріалах справи.

Припинення провадження у справі на підставі відповідної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки, ухвала про відкриття провадження по даній справі винесена 23.05.2018, а проплати відповідачем за спірний період здійснювались 03.05.2018 та 04.05.218, тобто до відкриття провадження по справі, суд відмовляє в частині задоволення позовних вимог в розмірі 63209,94 грн., як безпідставно заявлених.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати всієї суми заборгованості, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував, доказів в підтвердження внесення змін до договору № 103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 08.02.2011 в частині межі балансової належності лінії розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами чи субспоживачами не надав.

Посилання відповідача на технічні умови № 2058 від 06.10.2014, схему водопровідних мереж та акт опломбування від 11.10.2016, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений в акті опломбування лічильник не прийнято в експлуатацію позивачем як засіб комерційного обліку, та сторонами не внесено відповідних змін у договір в частині здійснення розрахунків за спожиту воду.

Отже, в частині стягнення 86245,81 грн. суми основного боргу вимоги заявлені законно, обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання у розмірі 86245,81 грн., вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Судом було перевірено розрахунок 3 % річних наданий позивачем за період з 08.12.2017 по 02.04.2018 та встановлено, що даний розрахунок є правильним, законним та обґрунтованим, який підлягає задоволенню у розмірі 630,74 грн.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірено розрахунок позивача та встановлено, що даний розрахунок є правильним, законним та обґрунтованим, який підлягає задоволенню у розмірі 1697,26 грн. за період з січня 2018 по березень 2018.

Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 6771,21 грн. за період: з 08.12.2017 по 02.04.2018.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 2 статті 343 ГК України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач заявлену пеню обґрунтовує п. 3.2 договору.

В пункті 3.2 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення у термін, зазначений у п. 3.1. цього договору, споживач сплачує на користь Кривбасводоканалу пеню у розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня.

Факт порушення зобовязання відповідачем щодо оплати вартості отриманих послуг суд вважає встановленим, тому суд перерахувавши наданий позивачем розрахунок заявлений до стягнення пені, встановив, що він є правильним, законним та обґрунтованим, який підлягає задоволенню у розмірі 6771,21 грн. грн. за період: з 08.12.2017 по 02.04.2018.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Заперечення відповідача не підтвердженні належними доказами.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги задовольняються частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ ЛІТМЄХ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ ЛІТМЄХ» (69041, м. Запоріжжя, вул. Мінська, буд. 5, ) на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (50027, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6А, ) 86245 (вісімдесят шість тисяч двісті сорок пять) грн. 81 коп. основного боргу, 6771 (шість тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 21 коп. пені, 630 (шістсот тридцять) грн. 74 коп. 3 % річних, 1697 (одну тисячу шістсот девяносто сім) грн. 26 коп. інфляційних втрат, 1059 (одну тисячу пятдесят девять) 56 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 27 липня 2018 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.