ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 Справа № 904/817/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від позивача: Вишняков Д.О., ордер серії ЗП № 027011 від 23.02.2018, адвокат

від відповідача: Терехов А.В., довіреність №137 від 13.04.2018, адвокат

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 у справі №904/817/18 (суддя Петрова В.І.; рішення ухвалене о 15:13 год. у місті Дніпро, дата підписання рішення, оформленого відповідно до статті 238 ГПК України - 11.05.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Восточний експрес", м.Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Восточний експрес" (позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (відповідач) про стягнення заборгованості на загальну суму 353826,37 грн., з них: несплаченої заборгованості за поставлений товар у розмірі 259147,43 грн., інфляційні втрати у сумі 77730,58 грн. та три проценти річних у сумі 16948,36 грн.

Позивач обґрунтував позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань щодо повної і своєчасної оплати поставленого товару за Договором №15-0312-02 від 06.02.2015.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 у справі №904/817/18 (суддя Петрова В.І.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Восточний експрес" заборгованість у розмірі 259147,43 грн., три проценти річних у розмірі 16927,06 грн., інфляційні у розмірі 76800,01 грн. та 5293,12 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив із встановлених обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару за укладеним договором поставки та передбаченою статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення.

Відповідач (ПАТ "ДМК") звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає, що зазначене рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і, на думку апелянта, потягло за собою неправильне вирішення господарського спору. Просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 у справі №904/817/18 і прийняти нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що при прийнятті позовної заяви до розгляду та прийнятті рішення, судом необґрунтовано прийнято розрахунок позивача сум, що підлягають стягненню. Вказує, що позивачем додано до матеріалів справи докази надсилання рахунків на оплату на адресу відповідача, відповідно до яких (опис вкладення до цінного листа та фіскальний чек) рахунки №1486 від 08.12.2015, №182 від 18.02.2015, №659 від 10.06.2015 було відправлено 19.01.2018 року, а відтак, наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань є необґрунтованим, оскільки відповідно до специфікації №2 оплата товару здійснюється протягом 15 банківських днів, на підставі виставленого рахунку. При цьому відповідач вказує, що судом не прийнято до уваги пп. 2, 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 щодо направлення поштового відправлення з описом вкладення і видачею розрахункового документу встановленої форми (касового чеку, розрахункової квитанції тощо, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку).

Позивач (ТОВ "ТД "Восточний експрес") у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що доводи апеляційної скарги відповідача суперечать матеріальним та процесуальним нормам діючого законодавства України та фактичним обставинам справи, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Позивач вказує, зокрема, що матеріалами справи підтверджено, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за несплату за поставлений товар згідно договору у розмірі 259147,43 грн., тому у відповідності із ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачеві інфляційні втрати у сумі 77730,58 грн. та три проценти річних у сумі 16948,36 грн. Наголошує при цьому, що господарська операція по поставці товару підтверджена відповідними видатковими накладними, які містять всі необхідні реквізити, а отримання відповідачем рахунків від позивача підтверджено фактом здійснення часткових платежів саме на підставі цих рахунків. Просить залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 у справі №904/817/18 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського", назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", (Покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Восточний експрес" (Продавець) укладено договір №15-0312-02 від 06.02.2015 (далі - договір, а.с.19-21). Згідно з п.1.1. договору Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в Специфікаціях, які додаються до цього договору, іменовану надалі товар.

Кількість, номенклатура, ціна, терміни поставки та умови оплати товару визначені в Специфікаціях, які додаються до цього договору, що складають його невід'ємну частину (п.1.2. договору).

Пунктами 2.1., 2.2., 2.6. договору визначено, що ціна на товар встановлюється у національній валюті України - гривнях за одиницю, на умовах, обумовлених в Специфікаціях, згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакції 2010 року), далі "Інкотермс-2010" і вказується в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину. Сума договору на момент підписання, згідно Специфікації №1 становить 25960,50 грн. з ПДВ і буде змінена на суму кожної наступної Специфікації, підписаної обома сторонами. Ціна на товар після перерахування попередньої оплати в сторону збільшення, зміні не підлягає.

В пунктах 3.1., 3.2. договору сторонами погоджено, що поставка товару здійснюється на умовах передбачених у Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину, відповідно до "Інкотермс-2010". Датою поставки вважається дата отримання товару, зазначена Покупцем в товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній, далі товарно-супровідними накладними.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця в порядку, зазначеному в Специфікаціях. У випадку, якщо в умовах оплати передбачена попередня оплата, то Продавець зобов'язаний надати оригінал рахунку на попередню оплату.

Рахунки на оплату за фактично поставлений товар надаються протягом 5-ти календарних днів від дати відвантаження (п. 4.3. договору).

За п. 9.4. термін дії договору - з моменту підписання по 31 грудня 2015 року, але у будь-якому випадку до повного виконання гарантійних зобов'язань.

Сторонами підписана Специфікація №1 (а.с.57), в якій визначено найменування електромонтажних виробів: ТУ У31.2-3:2010 на загальну суму 25960,50 грн. з ПДВ. Пунктом 3 Специфікації сторони встановили умови оплати - 50%- попередня оплата після надання рахунку на попередню оплату, 50% - за фактом поставки, протягом 15 банківських днів, на підставі виставленого рахунку на оплату.

В п.4 Специфікації погоджено термін поставки товару - на протязі 45 календарних днів з моменту перерахування Покупцем 50% попередньої оплати, з правом дострокової поставки.

Крім того, сторонами до договору поставки була укладена додаткова угода №1 (а.с.22), якою доповнено договір Специфікацією №2 на електромонтажні вироби: ТУ У31.2-3:2010 на загальну суму 346167,18 грн. з ПДВ. Умови оплати і терміни поставки цієї Специфікації збігаються з умовами Специфікації №1.

Пунктом 2 додаткової угоди також встановлено, що у зв'язку з доповненням договору Специфікацією №2 загальна сума договору складає 372127,68 грн. з ПДВ.

Постачальник поставив Покупцю товар:

- за Специфікацією №1 на загальну суму 25960,50 грн. з ПДВ, що підтверджується копією видаткової накладної №608 від 16.11.2015. (а.с.24);

- за Специфікацією №2 на загальну суму 346167,18 грн. з ПДВ, що підтверджується копіями видаткових накладних №609 від 16.11.2015 і №662 від 08.12.2015 (а.с.25-26).

Загальна сума поставленого товару відповідає сумі договору 372127,68 грн. з ПДВ.

На оплату товару за Специфікацією №1 Постачальником було виставлено рахунок №182 від 18.02.2015, а за Специфікацією №2 рахунки №659 від 10.06.2015 і №1486 від 08.12.2015 (а.с.27-29).

Платіжними дорученнями №17871 від 20.08.2015 і №17878 від 21.08.2015 Покупцем сплачено попередню оплату на загальну суму 112980,25 грн.

Несплачена Покупцем сума за поставлений товар складає 259147,43 грн.

У зв'язку із заборгованістю по оплаті поставленого товару Продавцем на адресу Покупця листом №1 від 19.01.2018 повторно були направлені оригінали рахунків, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №315 і описом вкладення (а.с.35-37).

Не сплата відповідачем повної вартості за поставлений товар стала приводом для подання позивачем позову до господарського суду про стягнення означеної заборгованості судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обов'язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що момент переходу права власності на товар від Продавця до Покупця визначений у Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину.

Зі змісту Специфікацій вбачається, що право власності на товар від Продавця до Покупця переходить у момент передачі товару на складі Покупця, з підписанням товарно-супровідних накладних.

Товарно-супровідними накладними в п. 3.2. договору визнані сторонами товарно-транспортна накладна та/або видаткова накладна.

Як вбачається з наданих копій видаткових накладних, товар був прийнятий представниками Покупця за довіреностями, що підтверджується підписами на документах.

Видаткові накладні підписані Покупцем без зауважень і відповідно до п. 5.3. договору стороною не було пред'явлено претензій щодо поставленого товару та виконання умов договору.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача щодо недоведеності належними доказами факту поставки йому позивачем означеного товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частинами першою, другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів погоджується з відхиленням судом першої інстанції доводів відповідача про неправильне визначення позивачем дати, з якої у відповідача настає прострочення грошових зобов'язань, через направлення йому рахунків на оплату лише 19.01.2018.

Як вбачається з листа позивача від 19.01.2018 та відповідних доказів поштової відправки (опис вкладення до цінного листа та фіскальний чек) рахунки №1486 від 08.12.2015, №182 від 18.02.2015, №659 від 10.06.2015 позивачем дійсно повторно було відправлено відповідачу 19.01.2018 року. При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу доводи позивача про те, що означені рахунки були направлені відповідачу і раніше, про що беззаперечно свідчить факт часткової оплати відповідачем товару за цими рахунками платіжними дорученнями: №17871 від 20.08.2015, у якому зазначено посилання на рахунок №182 від 18.02.2015, та №17878 від 21.08.2015, у якому зазначено посилання на рахунок №659 від 10.06.2015.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно встановив, що договірні зобов'язання Продавця за договором були виконані повністю, в той час як Покупець свої обов'язки за договором, які полягали в тому, що повна оплата за поставлений товар мала відбутись за фактом поставки протягом 15 банківських днів, належним чином не виконав.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За наведеного вище є правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 259147,43 грн. основного боргу є обґрунтованими.

Окрім того, позивачем були заявлені до стягнення 77730,58 грн. - інфляційних втрат з грудня 2015 по січень 2018 і з січня 2016 по січень 2018 та 16948,36 грн. - трьох процентів річних за період з 08.12.2015 по 23.02.2018 і з 30.12.2015 по 23.02.2018.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд при перерахунку трьох процентів річних задовольнив позовні вимоги за період з 08.12.2015 по 23.02.2018 на суму 16927,06 грн. В іншій частині стягнення трьох процентів річних відмовив.

Перерахунок інфляційних втрат зроблений судом першої інстанції з урахуванням абзацу 3 пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", яким встановлено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за перерахунком суду обґрунтованими слід визнати вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 77730,58 грн. та трьох процентів річних у сумі 16948,36 грн.

Приймає до уваги колегія суддів і ту обставину, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем була подана заява про відстрочення виконання судового рішення. В цій заяві відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, але просив відстрочити виконання рішення суду до 17.10.2018 року.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач посилався на те, що його господарська діяльність здійснюється в надзвичайно складних умовах, які викликані нестабільністю світового ринку чорних металів, зменшенням ціни на металопродукцію, постійним зростанням цін на електроенергію, природний газ, сировину, зростанням тарифів на залізничні перевезення. Негативно впливає на виробничо-господарську діяльність втрата господарських зв'язків з постачальниками сировини та палива на Донбасі у зв'язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей, гостра необхідність пошуку нових постачальників, що примушує комбінат працювати в умовах браку сировини, що негативно позначається на показниках виробництва. Згідно Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017 сума збитків ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" склала 13220929 тис. грн.

Частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб і фізичних осіб перед законом і судом.

Відмовляючи у задоволені заяви відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом значного періоду не погашав заборгованість. Обставини на, які посилався відповідач як на підставу відстрочення виконання судового рішення, є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності відповідачем, яку він здійснює на свій ризик. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності.

Таким чином, місцевий господарський суд врахував матеріальні інтереси і фінансовий стан обох сторін, їх статус суб'єктів підприємницької діяльності, яка здійснюють господарську діяльність на власний ризик.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення у даній справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 2643,00 грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 у справі №904/817/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 02.08.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова