ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/220/13-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" - Дядюренко М.П. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.05.2018 р. (суддя Давченко Т.М.), вступну та резолютивну частини якої проголошено у судовому засіданні м. Миколаєві, вул. Адміральська, 22. Повний текст складено 21.05.2018 р.

по справі №915/220/13-г

за заявою 1) Фізичної особи-підприємця Маловічко Григорія Анатолійовича

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Герсал"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич"

до Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2013, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство боржника Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" (далі - УНСП "Алкор"), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника УНСП "Алкор", введено процедуру розпорядження майном боржника УНСП "Алкор", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Рябець Олександра Михайловича.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.06.2013 припинено повноваження розпорядника майна УНСП "Алкор" - арбітражного керуючого Рябець Олександра Михайловича.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.06.2013 призначено розпорядником майна УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2013 затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема, визнано кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у сумі 14 921 054 грн. 62 коп. та включено 1 398 424 грн. 65 коп. до ІV черги реєстру вимог кредиторів, окремо внесено 13 522 629 грн. 97 коп. - вимоги, забезпечені заставою майна боржника.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 припинено процедуру розпорядження майном УНСП "Алкор" та повноваження розпорядника майна - арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича, визнано боржник а банкрутом, відкрито відносно УНСП "Алкор" ліквідаційну процедуру, ліквідатором УНСП "Алкор" призначено арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича тощо.

У вересні 2017 Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - ПАТ "ПУМБ") звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на бездіяльність ліквідатора у справі про банкрутство УНСП "Алкор" в якій просило визнати протиправною бездіяльність ліквідатора боржника УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі про банкрутство №915/220/13-г, що полягають у не поданні позову про витребування майна від ОСОБА_8 або іншого позову про захист права власності боржника, не вчиненні заходів щодо повернення у власність УНСП "Алкор" та у відання ліквідатора нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці кредитора ПАТ "ПУМБ", а саме будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (перелік майна визначено у скарзі) а також не вчинені ліквідатором дій щодо інвентаризації, оцінки та реалізації цього нерухомого майна, припинити повноваження ліквідатора боржника УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі про банкрутство №915/220/13-г та призначити у цій справі нового ліквідатора боржника УНСП "Алкор" з числа арбітражних керуючих у порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В обґрунтування своєї скарги ПАТ "ПУМБ" зазначило, що частина вимог банку до боржника є забезпеченими іпотекою нерухомого майна боржника відповідно до укладених між сторонами іпотечних договорів, відповідно до яких боржником передано в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1. Проте, як зазначає скаржник, у відповідності до даних, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказані об'єкти нерухомості у березні 2011 року було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_8. Комітетом кредиторів боржника 15.03.2016 р. було вирішено витребувати УНСП "Алкор" від ОСОБА_8 перелічене вище нерухоме майно, яке є власністю боржника та знаходиться в іпотеці ПАТ "ПУМБ", шляхом подання позову до суду. Разом з тим, як стверджує заявник, ліквідатором не вчинено жодних дій щодо захисту права власності боржника на вказане вище нерухоме майно, зокрема, не здійснюються заходи щодо його повернення та реалізації для задоволення вимог забезпеченого кредитора ПАТ "ПУМБ", чим порушуються права та інтереси банку та самого боржника.

ПАТ "ПУМБ" також відзначає, що у порушення приписів ч.ч. 1, 2, 3 ст. 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатором, який знав про те, що нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора ПАТ "ПУМБ", було незаконно відчужено на користь третьої особи - ОСОБА_8, не вчинено жодних дій в межах своїх повноважень щодо подання позову про витребування УНСП "Алкор", як власником нерухомого майна, від ОСОБА_8 або подання іншого позову, спрямованого на захист права власності боржника та/або усунення перешкод у користуванні ним з боку ОСОБА_8 або інших осіб, у користуванні яких може знаходитися таке майно, оскільки такі позови відповідно до ст. ст. 386, 387, 388, 392 ЦК України можуть бути подані виключно власником, а не іпотекодержателем. Не вчинено будь-яких інших юридичних дій щодо повернення такого нерухомого майна у володіння та розпорядження боржника.

Як стверджує скаржник, ліквідатором не направлялися заяви в правоохоронні органи щодо протиправного відчуження/розтрати або заволодіння нерухомим майном іншими особами, не оскаржувалися в судовому або іншому порядку дії державних реєстраторів прав на нерухоме майно, які в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та пп. 3.5.7. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснили реєстрацію права власності на зазначену іпотечну нерухомість за ОСОБА_8 за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про обтяження заборони відчуження цього майна, не звертався з позовом до суду від імені боржника про визнання правочину щодо відчуження іпотечного нерухомого майна недійсним та застосування наслідків такої недійсності тощо; не оскаржував акти органів місцевого самоврядування, які стали підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_8, не вживалися заходи до інвентаризації такого майна, оприбуткування його за боржником та прийняття його у відання ліквідатора, не проведена оцінка такого нерухомого майна та воно не виставлено на продаж за погодженням із забезпеченим кредитором ПАТ "ПУМБ" з метою задоволення вимог останнього у передбаченому Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядку.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.05.2018 р. в задоволенні скарги ПАТ "ПУМБ" на бездіяльність ліквідатора Козлова В.О. відмовлено.

В мотивах оскарженої ухвали місцевий господарський суд посилаючись на приписи ст.ст. 40, 41, 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначив, що відчуження нерухомого майна боржника, яке передано в іпотеку банку, відбулось за два роки до порушення провадження у справі про банкрутство УНСП "Алкор", а тому, в силу приписів ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у ліквідатора були відсутні підстави для звернення до суду із заявою про визнання правочину недійсним.

Також судом першої інстанції відзначено, що ПАТ "ПУМБ" у межах справи про банкрутство зверталось до господарського суду Миколаївської області із позовом про визнання нікчемним правочину укладеного між банкрутом на ОСОБА_8 в частині відчуження нерухомого майна боржника, а саме будівель та споруди за адресою АДРЕСА_1 за застосування наслідків нікчемності правочину, повернення у власність банкрута даного нерухомого майна. Ухвалою суду першої інстанції, яка залишена без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції у задоволенні заяви відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної давності. Отже, на думку суду першої інстанції, за наявності позову скаржника, ліквідатор був позбавлений можливості подати до суду аналогічний позов, оскільки у відкритті провадження за таким позовом було б відмовлено у зв'язку із наявністю спору про той же предмет і з тих же підстав.

Не є, на думку суду першої інстанції, обґрунтованими й посилання скаржника на наявність рішення комітету кредиторів про витребування нерухомого майна боржника у ОСОБА_8 шляхом подання позовної заяви до суду, оскільки в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено вичерпний перелік повноважень комітету кредиторів, а в скарзі відсутні посилання на норму закону, яка б зобов'язувала ліквідатора подати позов до суду. Таким чином, за твердженням суду першої інстанції, рішення комітету кредиторів носять рекомендаційний характер та не можуть протирічити нормам законодавства.

Щодо тверджень скаржника про не направлення заяв в правоохоронні органи, судом першої інстанції зазначено, що у ліквідатора були відсутні визначені законодавством підстави для направлення таких заяв, оскільки майно було відчужено на підставі рішення власника майже за два роки до порушення справи про банкрутство. Також враховуючи, що на теперішній час право власності на іпотечне майно зареєстроване за ОСОБА_8, а не за банкрутом, місцевий господарський суд вважає, що ліквідатор був позбавлений можливості вчиняти будь-які дії щодо інвентаризації, оцінки та продажу цього майна.

До того ж господарським судом Миколаївської області зауважено, що за приписами ч. 8 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" право на звернення до господарського суду з клопотанням про припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого арбітражного керуючого належить комітету кредиторів. Проте, такого клопотання від комітету кредиторів боржника не надходило.

Не погодившись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ПАТ "ПУМБ" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15 травня 2018 року в справі №915/220/13-г про відмову у задоволенні скарги ПАТ "ПУМБ" на бездіяльність ліквідатора УНСП "Алкор" та прийняти нове рішення, яким скаргу ПАТ "ПУМБ" задовольнити повністю. Визнати протиправною бездіяльність ліквідатора боржника УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі про банкрутство №915/220/13-г щодо неподання ним позову про витребування майна від ОСОБА_8 та невчинення ним інших дій щодо захисту права власності УНСП "Алкор" відносно наступного нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці ПАТ "ПУМБ": будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1 (цех з виробництва біодизелю з лабораторією інв. № 28 площею 416,2 кв. м (літ.Б-2); склад для зберігання рапсу площею 184,9 кв. м (літ. Ц); склад зберігання шрота рапсу площею 184,6 кв. м (літ. Ч); торговий павільйон площею 60,7 кв. м (літ. Ш); майстерня інв. №2 площею 120,9 кв. м (літ. Г); цех з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько-побутовий корпус інв. №№ 4, 39 площею 515,0 кв. м (літ. А-2); склад готової продукції інв. №15 площею 156,9 кв. м (літ. В); цех з виробництва сиропу, компресорний цех інв. №22,25,26 площею 226,1 кв. м (літ. Н); склад для зберігання соняшника площею 233,9 кв. м (літ. Ф); контрольна вагова соняшникової олії площею 25,3 кв. м (літ. X); склад для зберігання олії площею 72,6 кв. м (літ. Н'); цех розливу в склотару та склад готової продукції, цех розливу соняшникової олії та оцту інв. №28, 29 площею 558,3 кв. м (літ. Б, Б-2); цех з виробництва соняшникової олії інв. №30 площею 266,4 кв. м (літ. С-2); склад для зберігання насіння соняшника інв. №31 площею 372,2 кв. м (літ. Т); котельня інв. № 27 площею 135,7 кв. м (літ. П); цех для гарячої фільтрації масла площею 77,6 кв. м (літ. Р)), а також невчинення ним дій щодо оцінки та реалізації цього нерухомого майна, припинити повноваження ліквідатора боржника УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі про банкрутство №915/220/13-г та призначити у цій справі нового ліквідатора боржника УНСП "Алкор" у порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в ухвалі суду, не відповідають обставинам справи, які встановлені неповно, а тому зазначена ухвала підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так апелянт стверджує, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали не було враховано приписів ст. 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою, серед іншого, передбачено й обов'язок ліквідатора вживати заходів щодо повернення майна боржника, що знаходиться у третіх осіб, а також не проведено жодного аналізу дотримання даних норм ліквідатором, внаслідок чого зроблено хибний висновок про відсутність підстав для задоволення скарги.

Скаржник також відзначає, що в порушення приписів ст. 74 ГПК України, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ліквідатором не надано жодних доказів, якими б спростовувалася його бездіяльність, та не зобов'язано ліквідатора надати такі докази на підтвердження вчинення цих дій, а тому, висновок суду про те, що доводи скарги ПАТ "ПУМБ" спростовуються наявними в матеріалах справи доказами не відповідає фактичним обставинам справи.

На думку скаржника судом першої інстанції було безпідставно застосовано ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та зазначено, що ліквідатор був позбавлений можливості звернутися із заявою до суду про визнання недійсним правочину щодо відчуження майна на користь ОСОБА_8, оскільки такий правочин було вчинено більш ніж за один рік до порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки приписи даної статті визначають вичерпний перелік підстав для звернення до суду в межах цієї справи про банкрутство саме із заявою про визнання правочину недійсним або спростування майнових дій боржника, вчинених після порушення та за рік до порушення справи про банкрутство, проте, у даному випадку такий правочин є нікчемним, що було встановлено в ухвалі господарським судом Миколаївської області від 07.06.2017, яка залишена без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України. Так, не дивлячись на відмову у позові за спливом строку давності, встановлено безспірний факт нікчемності правочину щодо переходу права власності від УНСП "Алкор" до ОСОБА_8 на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з чим, на думку апелянта, такий правочин не має жодних юридичних наслідків та не призвів до переходу права власності до ОСОБА_8, тому власником іпотечної нерухомості на сьогоднішній день залишається саме УНСП "Алкор".

За твердженням апелянта, якщо підстави для визнання недійсності правочину інші, ніж передбачено у ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор не позбавлений можливості звернутися не з заявою, а саме з позовом в інтересах боржника до суду в загальному порядку про визнання правочину недійсним саме з підстав визначених ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", а саме продаж предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Скаржник також вважає, що судом першої інстанції зроблено протиправний висновок щодо неможливості ліквідатора звернутися з аналогічним позовом до суду в загальному через наявність у провадженні аналогічного спору за позовом ПАТ "ПУМБ", оскільки приписи ГПК України передбачають відмову у відкритті або закриття провадження у справі лише за наявності спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав. Тобто, на думку апелянта, судом не прийнято до уваги, що сторони у таких спорах різні, як і дещо різні підстави таких позовів (для забезпеченого кредитора ПАТ "ПУМБ" - захист його права іпотеки, для боржника - захист його права власності).

Крім того скаржник відзначає, що не дивлячись на вставлення усіма судовими інстанціями, які розглядали справу за позовом ПАТ "ПУМБ" про визнання нікчемним правочину укладеного між банкрутом на ОСОБА_8 в частині відчуження нерухомого майна боржника, того, що правочин щодо відчуження іпотечного майна без згоди ПАТ "ПУМБ" є нікчемним та не призвів до переходу права власності та прав іпотекодавця до ОСОБА_8, про що ліквідатору було відомо з 2015 року, останнім не подавався позов щодо повернення такого майна у власність боржника, що суперечить ч. 2 ст. 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено не тільки обов'язок ліквідатора щодо вжиття заходів до визнання правочинів недійними, але й обов'язок вжиття заходів щодо повернення такого майна власнику (у т. ч. за нікчемним правочином).

На думку скаржника судом першої інстанції також не було надано жодної оцінки тому, що подання позову про витребування нерухомого майна, відповідно до ст. ст. 386, 387, 388, 392 Цивільного кодексу України можуть бути подані виключно власником, від імені якого діє ліквідатор, а не іпотекодержателем ПАТ "ПУМБ". Зокрема, як стверджує апелянт, судом не встановлювались обставини, які перешкоджали ліквідатору звернутися в судовому порядку від імені боржника (як власника) з позовом про оскарження акту органу місцевого самоврядування (свідоцтва про право власності), який став правовою підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_8 та оскарження в судовому поряду дій державного реєстратора прав на нерухоме майно, який протиправно вніс до Реєстру прав власності на нерухоме майно записи про право власності ОСОБА_8 на зазначену іпотечну нерухомість за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про заборону відчуження цього майна.

Як стверджує апелянт, ліквідатором більше двох років не вживаються жодні заходи щодо повернення нерухомого майна, предмета іпотеки, у власність боржника та в управління ліквідатора, так само як і заходи щодо його оцінки та продажу для забезпечення вимог забезпеченого кредитора, чим грубо порушено вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". За вказаних обставин, апелянт вважає, що бездіяльність ліквідатора є протиправною та такою, що порушує права і інтереси кредитора ПАТ "ПУМБ" та права і інтереси самого боржника як власника такого майна, а тому скарга кредитора підлягає задоволенню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №915/220/13-г за апеляційною скаргою ПАТ "ПУМБ" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.05.2018 та ухвалою від 21.06.2018 призначено справу №915/220/13-г до розгляду на 16.07.2018.

27.06.2018 Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича в якому останній просити залишити оскаржувану ухвалу без змін, а скаргу без задоволення.

У своїх запереченнях арбітражний керуючий зазначає, що у нього були відсутні передбачені ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підстави для звернення до суду із заявою про визнання недійсним правочину щодо відчуження іпотечного майна, оскільки такий правочин та реєстрацію права власності на іпотечне майно за ОСОБА_8 вчинено за два роки до порушення провадження у справі про банкрутство УНСП "Алкор".

Арбітражний керуючий також вважає необґрунтованим посилання скаржника на рішення комітету кредиторів від 15.03.2016 за №2, оскільки даний рішенням було вирішено витребувати майно, проте, не було зобов'язано ліквідатора звернутися до суду із заявою про витребування майна, крім того, рішення комітету кредиторів носять рекомендаційний характер і їх виконання, якщо це не передбачено законом, не є обов'язковим.

Крім того, як стверджує ліквідатор, фактично на виконання власного рішення ПАТ "ПУМБ" було самостійно ініційовано судові процеси про повернення майна в адміністративному та господарському процесі. На думку ліквідатора, з урахуванням того, що на розгляді в суді знаходився позов ПАТ "ПУМБ" про визнання нікчемним правочину та про застосування наслідків нікчемності правочину - повернути у власність боржника нерухоме майно, він був позбавлений можливості подати до суду аналогічний позов, оскільки у відкритті провадження за таким позовом було б відмовлено в зв'язку з наявністю спору про той же предмет і з тих же підстав. При цьому арбітражний керуючий вважає неправомірним посилання скаржника на те, що судом першої інстанції зроблено протиправний висновок щодо неможливості ліквідатора звернутися з аналогічним позовом до суду, оскільки у таких позовах є різні підстави, оскільки, у відповідності з нормами чинного законодавства підставами позову є юридичні факти, а також норми права, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, а не те, з якою метою пред'явлено позов. Склад сторін і предмет позову, у випадку пред'явлення позову ліквідатором УНСП "Алкор" також був би тотожним складу сторін у позові, пред'явленому ПАТ "ПУМБ". Таким чином, на думку ліквідатора, суд першої інстанції зробив правильний висновок про неможливість звернення з аналогічним позовом до суду.

Вважає арбітражний керуючий безпідставними й посилання скаржника на те, що ліквідатор мав право подати і не подав до суду позов про витребування майна УНСП "Алкор" відповідно до ст. ст. 387, 388, 392 ЦК України та не звернувся до суду із позовом про скасування внесеного державним реєстратором речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_8. Так ліквідатор відзначає, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року по справі № 915/220/13-г та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19 липня 2017 року було встановлено, що відчуження нерухомого майна УНСП "Алкор" відбулося правомірно, а саме за рішенням власника, а тому й відсутні підстави для подачі позову про витребування майна чи визнання права власності.

Щодо пред'явлення позову до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності ОСОБА_8, ліквідатор зазначає, що аналогічний позов вже пред'являвся ПАТ "ПУМБ" та ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року по справі № 808/1762/16 відмовлено у відкритті провадження у справі в зв'язку із тим, що існує спір про право і даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2018 р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Філінюка І.Г. з 02.07.2018.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2018 р. для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.05.2018 р. у справі №915/220/13-г визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.05.2018 р. у справі №915/220/13-г з призначеним розглядом на 16 липня 2018 року прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Таран С.В.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "ПУМБ" підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) унормовано, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Виходячи з положень статтей 2, 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 11 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Як вбачається з матеріалів справи, хвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2013 порушено провадження у справі №915/220/13-г про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" .

Ухвалою господарського суду від 16.12.2013 визнано вимоги кредиторів у тому числі вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у сумі 14 921 054 грн. 62 коп.: 1 398 424 грн. 65 коп. до ІV черга реєстру вимог кредиторів, 13 522 629 грн. 97 коп. - вимоги, забезпечені заставою майна боржника.

Судом зазначено, що заставна вартість майна, згідно ухвали господарського суду Запорізької області від 28.01.2013р. у справі № 5009/4614/12, залишеної без змін постановою Донецького апеляційного суду від 01.04.2013р. становить 13 522 629 грн. 97 коп.

Зазначеною ухвалою господарського суду Запорізької області встановлено, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24.10.2007 р. № 1348/071К/07 між сторонами було укладено наступні договори: іпотечний договір № 461/071in/08 від 26.08.2008 р.; іпотечний договір №1350/071ІП/07 від 24.10.2007 р.; договір застави рухомого майна № 1349/071З/07 від 24.10.2007 р.; договір застави рухомого майна № 462/071з/08 від 26.08.2008 р.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 року у справі № 915/220/13-г УНСП "Алкор" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого В.О.Козлова.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів банкрута, та, крім іншого, визнані грошові вимоги скаржника до банкрута у сумі 13 522 629,97 грн., які є забезпеченими заставою майна боржника, у тому числі іпотекою відповідно до укладених між ними іпотечних договорів, згідно до умов яких банкрут, як іпотекодавець, передав в іпотеку скаржнику (іпотекодержатель) належне іпотекодавцеві на праві власності нерухоме майно - будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 (літери за планом земельної ділянки Б'-2, Ц, Ч, Ш, А-2, В, Г, Н, Ф, X, Н', Б, Б-2, С, Т, П, Р).

Поряд з тим, згідно рішення Загальних зборів учасників банкрута (протокол № 14 від 10.08.2010), останній передав за актом приймання-передачі нерухомого майна у власність ОСОБА_8 нерухоме майно, у тому числі й те, яке є предметом іпотеки відповідно до укладених між позивачем та відповідачем-1 іпотечних договорів, а саме: цех з виробництва біодизелю з лабораторією інв. № 28 площею 416,2 кв. м (літ. Б'-2); склад для зберігання рапсу площею 184,9 кв. м (літ. Ц); склад зберігання шрота рапсу площею 184,6 кв. м (літ. Ч); торговий павільйон площею 60,7 кв. м (літ. Ш); майстерня інв. №2 площею 120,9 кв. м (літ. Г); цех з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько-побутовий корпус інв. №№ 4, 39 площею 515,0 кв. м (літ. А-2); склад готової продукції інв. №15 площею 156,9 кв. м (літ. В); цех з виробництва сиропу, компресорний цех інв. №22, 25, 26 площею 226,1 кв. м (літ. Н); склад для зберігання соняшника площею 233,9 кв. м (літ. Ф); контрольна вагова соняшникової олії площею 25,3 кв. м (літ. X); склад для зберігання олії площею 72,6 кв. м (літ. Н'); цех розливу в склотару та склад готової продукції, цех розливу соняшникової олії та оцту інв. №28, 29 площею 558,3 кв. м (літ. Б, Б-2); цех з виробництва соняшникової олії інв. №30 площею 266,4 кв. м (літ. С-2); склад для зберігання насіння соняшника інв. №31 площею 372,2 кв. м (літ. Т); котельня інв. № 27 площею 135,7 кв. м (літ. П); цех для гарячої фільтрації масла площею 77,6 кв. м (літ. Р).

Із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 24.11.2015 р. вбачається , що спірне майно зареєстроване за ОСОБА_8 17.03.2011 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.03.2011.

25.09.2017 від Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк надійшла скарга на бездіяльність ліквідатора боржника арбітражного керуючого Козлова В.О., в якій Банк просить визнати протиправною бездіяльність ліквідатора банкрута, що полягає у не поданні позову про витребування майна від ОСОБА_8 або іншого позову про захист права власності боржника, не вчиненні заходів щодо повернення у власність банкрута та у відання ліквідатора нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці скаржника, а також не вчинені ліквідатором дій щодо інвентаризації, оцінки та реалізації цього нерухомого майна. З огляду на викладене, Банк просить припинити повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Козлова В.О. у справі про банкрутство №915/220/13-г та призначити у цій справі нового ліквідатора з числа арбітражних керуючих у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В обґрунтування скарги, заявник зазначає, що ліквідатором не вживаються жодні заходи щодо повернення нерухомого майна (предмета іпотеки) у власність банкрута та в управління (контроль) ліквідатора, так само як і заходи щодо його оцінки та продажу для забезпечення вимог забезпеченого кредитора, чим грубо порушено вимоги ч. 2 та ч. 3 ст. 40 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вказаної скарги у зв'язку із недоведеністю обставин, що були викладені у ній.

Однак колегія суддів вважає такі висновки господарського суду помилковими з огляду на наступне.

Згідно з ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрутом; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, тощо.

Статтею 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначені права та обов'язки арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), зокрема, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право: 1) звертатися до господарського суду у випадках, передбачених цим Законом; 2) скликати збори і комітет кредиторів та брати в них участь з правом дорадчого голосу; 3) отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом; 4) залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Законом чи угодою з кредиторами та інше.

При цьому, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний, зокрема, неухильно дотримуватися вимог законодавства; здійснювати заходи щодо захисту майна боржника; аналізувати фінансову, господарську, інвестиційну та іншу діяльність боржника, його становище на ринках та надавати результати таких аналізів господарському суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію; подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у порядку, встановленому законодавством; створювати умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства та інше.

Відповідно до ч. 3 ст. 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Ліквідатор зобов'язаний неухильного дотримання у своїй діяльності норм чинного законодавства, зокрема, положень статей 41, 43, 44, 45, 98, 107 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", діяти розумно, добросовісно в інтересах кредиторів та банкрута.

Повноваження ліквідатора та його обов'язки в ліквідаційній процедурі передбачені статтею 41 названого Закону.

Усунення арбітражного керуючого (ліквідатора) від виконання ним своїх обов'язків здійснюється господарським судом за клопотанням комітету кредиторів, органу, уповноваженого управляти державним майном (для державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків) або за власною ініціативою у разі: 1) невиконання або неналежного виконання обов'язків, покладених на арбітражного керуючого (ліквідатора); 2) зловживання правами арбітражного керуючого (ліквідатора); 3) подання до суду неправдивих відомостей (ч. 3 ст. 114 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає ліквідатора у справі про банкрутство ключовою особою, від якої насамперед залежить вся наступна процедура банкрутства, та яка на законних підставах впливає і на формування ліквідаційної маси, і на розмір задоволених кредиторських вимог до боржника, що визнані судом у справі про банкрутство, і на наслідки проведення та закінчення такої ліквідаційної процедури тощо.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в ліквідаційній процедурі ліквідатор не повинен обмежуватись лише направленням запитів, а вживати й інших заходів щодо пошуку майна, що знаходиться у третіх осіб. Тобто, завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту відсутності майна. У разі виявлення фактів незаконного відчуження майна, ліквідатор повинен вжити заходів з повернення його до ліквідаційної маси.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що право власності на майно боржника, яке було передано в іпотеку ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", відповідно до укладених між сторонами іпотечних договорів, а саме будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1, було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_8, без згоди на то іпотекодержателя.

Разом з цим як встановлено господарським судом Миколаївської області в ухвалі від 07.06.2017, яке залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, правочин щодо передачі (відчуження) нерухомого майна, що є предметом іпотеки Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", оформлений актом прийому-передачі нерухомого майна, є нікчемним з моменту його вчинення та не створює жодних правових наслідків, у тому числі не призводить до переходу права власності від Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" до ОСОБА_8 у зв'язку із порушенням сторонами приписів ч.3 ст. 9 1 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає, що іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" відповідної згоди не надавало. Проте, судом відмовлено у задоволенні вимог банку у зв'язку із спливом строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а частиною 2 цієї статті передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено безспірний факт нікчемності правочину щодо переходу права власності від УНСП "Алкор" до ОСОБА_8 на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з чим, такий правочин не має жодних юридичних наслідків та не призвів до переходу права власності до ОСОБА_8.

З аналізу статтей 386,387,388 Цивільного кодексу України, випливає, що позови щодо захисту права власності, витребування майна у особи яка ним незаконно володіє, від недобросовісного набувача мають подаватися саме власником такого майна.

Оскільки за приписами ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" саме на ліквідатора, з дня його призначення, переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута, то саме дана особа, наділена повноваженнями щодо подання позовів про витребування майна із незаконного володіння.

Разом з цим, як свідчать наявні матеріали справи ліквідатором боржника не вжито та не вживалось жодних заходів щодо витребування майна боржника у особи яка ним незаконно володіє, зокрема й шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції щодо того, що на розгляді в суді знаходилася заява скаржника про визнання нікчемним правочину та про застосування наслідків нікчемності правочину - повернути у власність банкрута нерухоме майно, а тому ліквідатор був позбавлений можливості подати до суду аналогічний позов, оскільки у відкритті провадження за таким позовом було б відмовлено в зв'язку з наявністю спору про той же предмет і з тих же підстав, оскільки такі твердження суду першої інстанції ґрунтуються лише на припущеннях. До того ж, приписи ГПК України передбачають відмову у відкритті або закриття провадження у справі лише за наявності спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав. Проте, у даному разі, сторони у таких спорах різні, як різні підстави таких позовів (для забезпеченого кредитора ПАТ "ПУМБ" - захист його права іпотеки, для боржника - захист його права власності).

До того ж, ліквідатором не вчинено жодних дій щодо звернення в судовому порядку від імені боржника, як власника іпотечного майна, з позовом про оскарження акту органу місцевого самоврядування, зокрема, свідоцтва про право власності, який став правовою підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_8 та оскарження в судовому поряду дій державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно записів про право власності ОСОБА_8 на зазначену іпотечну нерухомість за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про заборону відчуження цього майна.

Отже, ліквідатором не виконано своїх обов'язків, які передбачені приписами ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, арбітражним керуючим Козловим В.О. не вжито жодних заходів спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з цим колегія суддів вважає необґрунтованою скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" в частині невчинення ліквідатором Козловим В.О. дій з інвентаризації, оцінки та реалізації майна, оскільки такі дії вчиняються лише щодо майна, яке фактично знаходиться у ліквідаційній масі, разом з цим на даний час спірне майно боржника до ліквідаційної маси не включено, що унеможливлює здійснення ліквідатором вказаних дій.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, ухвала господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, про часткове задоволення скарги ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" на бездіяльність ліквідатора боржника УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі про банкрутство №915/220/13-г щодо неподання ним позову про витребування майна від ОСОБА_8 та невчинення ним інших дій щодо захисту права власності УНСП "Алкор" відносно нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці ПАТ "ПУМБ", припиненням повноважень ліквідатора боржника УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича, та направленням справи №915/220/13-г до господарського суду Миколаївської області для призначення ліквідатора у встановленому Законом порядку тощо.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.05.2018 р. у справі №915/220/13-г скасувати.

3. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на бездіяльність ліквідатора у справі №915/220/13-г задовольнити частково.

4. Визнати протиправною бездіяльність ліквідатора боржника Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі про банкрутство №915/220/13-г, що полягають у не поданні позову про витребування майна від ОСОБА_8 або іншого позову про захист права власності боржника, не вчиненні заходів щодо повернення у власність Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" та у відання ліквідатора нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці кредитора Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", а саме будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (цех з виробництва біодизелю з лабораторією інв. №28 площею 416,2 кв.м. (літ. Б-2); склад для зберігання рапсу площею 184,9 кв.м. (літ. Ц); склад зберігання шрота рапсу площею 184,6 кв.м. (літ. Ч); торговий павільйон площею 60,7 кв.м. (літ. Ш); майстерня інв. №2 площею 120,9 кв.м. (літ. Г); цех з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько-побутовий корпус інв. №№4, 39 площею 515,0 кв.м. (літ. А-2); склад готової продукції інв. №15 площею 156,9 кв.м. (літ. В); цех з виробництва сиропу, компресорний цех інв. №№22, 25, 26 площею 226,1 кв.м. (літ. Н); склад для зберігання соняшника площею 233,9 кв.м. (літ. Ф); контрольна вагова соняшникової олії площею 25,3 кв.м. (літ. Х); склад для зберігання олії площею 72,6 кв.м. (літ. Н); цех розливу в склотару та склад готової продукції, цех розливу соняшникової олії та оцту інв. №№28, 29 площею 558,3 кв.м. (літ. Б, Б-2); цех з виробництва соняшникової олії інв. №30 площею 266,4 кв.м. (літ. С-2); склад для зберігання насіння соняшника інв. №31 площею 372,2 кв.м. (літ. Т); котельня інв. №27 площею 135,7 кв.м. (літ. П); цех для гарячої фільтрації масла площею 77,6 кв.м. (літ. Р)).

5. Припинити повноваження ліквідатора Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича у справі №915/220/13-г .

6. Справу №915/220/13-г направити до Господарського суду Миколаївської області для призначення ліквідатора Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" з числа арбітражних керуючих у порядку встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

7. Зобов'язати арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича виконувати повноваження ліквідатора Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" до призначення Господарським судом Миколаївської області у встановленому законом порядку іншого ліквідатора.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.08.2018.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Таран С.В.