ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2018 р. Cправа № 902/1144/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Немирівської місцевої прокуратури, м. Немирів, Немирівський район, Вінницька область в інтересах держави в особі територіальних громад сіл, селища району в особі Оратівської районної ради, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область

до: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Стоматологічна клініка ОСОБА_2, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Оратівська дитячо-юнацька спортивна школа, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область

про визнання недійсним договору оренди та повернення приміщення

За участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В.

За участю представників:

прокурора: Ігнатов Роман Григорович, службове посвідчення № 049393 від 26.02.2018 р.

позивача: не з'явився.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1 від 25.06.2018 р. дійсна до 31.12.2018 р.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 дитячо-юнацької спортивної школи: ОСОБА_5, паспорт серії АА № 401540 виданий Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області 04.02.1997 р. (керівник згідно відомостей з ЄДРЮОФОП).

В С Т А Н О В И В :

Керівником Немирівської місцевої прокуратури подано позов в інтересах держави в особі територіальних громад сіл, селища району в особі Оратівської районної ради до ОСОБА_6 особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Оратівська дитячо-юнацька спортивна школа про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного майна, що є об'єктом спільної власності територіальних громад району від 30.07.2009 р. та зобов'язання відповідача звільнити та повернути передане відповідно до договору приміщення згідно акту приймання-передачі.

Ухвалою суду від 26.12.2017 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1144/17 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 23.01.2018 р. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 дитячо-юнацьку спортивну школу.

17.01.2018 р. від Немирівської місцевої прокуратури до суду надійшли письмові пояснення вих. № 60-330вих18 від 16.01.2018 р. щодо виконання вимог ухвали суду від 26.12.2017 р.

19.01.2018 р. на адресу суду від Вінницької місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення вих. № 60-394вих18 від 19.01.2018 р., в якості додатків до пояснень додано ряд документів.

Ухвалою суду від 23.01.2018 р. відкладено підготовче засідання до 22.02.2018р.

15.01.2018 р. до суду від прокуратури Вінницької області надійшов лист вих. № 08-68вих-18 від 12.02.2018 р. на виконання вимог ухвали суду від 23.01.2018 р.

19.02.2018 р. до суду від третьої особи Оратівської дитячо-юнацької спортивної школи надійшло клопотання вих. № 13 від 14.02.2018 р. про закриття провадження у справі, мотивоване припиненням підприємницької діяльності відповідачем ОСОБА_6 особою-підприємцем ОСОБА_2 до подачі даного позову.

20.02.2018 р. на адресу суду від Немирівської місцевої прокуратури на виконання вимог ухвали суду надійшов лист вих. № 60-1034вих-18 від 19.02.2018 р.

22.02.2018 р. прокуратурою Вінницької області до суду подано клопотання вих. № 08-102вих-18 від 22.02.2018 р. про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. Додатком до клопотання подано ряд документів.

Також, 22.02.2018 р. прокуратурою Вінницької області подано письмові пояснення вих. № 08-101вих-18 від 22.02.2018 р.

Ухвалою 22.02.2018 р. відкладено розгляд справи до 21.03.2018 р. та продовжено строк підготовчого провадження у відповідності до вимог ч. 3 ст.177 ГПК України на 30 (тридцять) днів.

23.02.018 р. до суду від прокуратури Вінницької області надійшли письмові пояснення вих. № 08-101вих-18 від 22.02.2018 р.

19.03.2018 р. на адресу суду від Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області надійшли заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі вих. № 60-1642вих-18 від 14.03.2018 р., в якому останній просить суд відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Крім того, 19.03.2018 р. від Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача вих. № 60-1641вих-18 від 14.03.2018 р., в якому останній просить суд замінити первісного відповідача на ОСОБА_6 особу ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснює господарську діяльність за адресою вул. І.Франка, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область, 22600.

21.03.2018 р. прокурором Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області подано письмові пояснення вих. № 60-1725вих-18 від 20.03.2018 р. та клопотання вих. № 60-1724вих-18 від 20.03.2018 р. про залишення без розгляду поданого клопотання від 14.03.2018 р. про заміну неналежного відповідача.

Крім того, 21.03.2018 р. прокурором Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області до суду подано клопотання № 60-1723вих-18 від 20.03.2018 р. про заміну неналежного відповідача, в якому останній просить суд замінити первісного відповідача ОСОБА_6 особу-підприємця ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Стоматологічна клініка ОСОБА_2".

Ухвалою суду від 21.03.2018 р. в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2018 р.

22.03.2018 р. прокурором Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області до суду подано клопотання вих. № 60-1756вих-18 від 22.03.2018 р. про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Ухвалою суду від 23.03.2018 р. замінено первісного відповідача ОСОБА_6 особу-підприємця ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Стоматологічна клініка ОСОБА_2".

У звязку із заміною первісного відповідача на належного відповідача розгляд клопотання третьої особи Оратівської дитячо-юнацької спортивної школи вих. № 13 від 14.02.2018 р. про закриття провадження у справі судом не здійснюється.

Ухвалою суду від 23.03.2018 р. призначено справу до судового розгляду на 26.03.2018 р.

Відповідно до ухвали суду від 26.03.2018 р. відкладено розгляд справи до 23.04.2018 р.

Ухвалою суду від 23.04.2018 р. відкладено слухання справи до 16.05.2018 р.

24.04.2018 р. до суду від ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2" надійшло клопотання вих. № 4 від 18.04.218 р. про застосування строків позовної давності

11.05.2018 р. на адресу суду від прокуратури Вінницької області надійшов лист вих. № 08-203вих-18 від 07.05.2018 р.

Ухвалою від 16.05.2018 р. відкладено підготовче засідання до 30.05.2018 р.

17.05.2018 р. від відповідача до суду надійшло клопотання вих. № 4 від 14.05.2018 р. про застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо визнання недійсним договору оренди частини приміщення спортивно-оздоровчого комплексу в смт Оратів, що є предметом спільної власності територіальних громад Оратівського району від 30.07.2009 р.

29.05.2018 р. позивачем до суду подано заяву вих. № 129 від 25.05.2018 р. про визнання поважними причини пропуску позовної давності у справі № 902/1144/17 та поновлення строку позовної давності встановлений законом. Додатком до заяви додано копію позовної заяви.

30.05.2018 р. через канцелярію суду прокуратурою Вінницької області подано заперечення на клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених вимог позивача № 08-241вих.-18 від 29.05.2018 р.

Ухвалою суду від 30.05.2018 р. відкладено підготовче засідання до 27.06.2018 р. та продовжено строк розгляду підготовчого засідання передбачений приписами ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів.

01.06.2018 р. на адресу суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. № 5 від 25.05.2018 р., в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

22.06.2018 р. до суду від прокуратури Вінницької області надійшла відповідь на відзив відповідача вих. № 08-274вих.-18 від 21.06.2018 р., в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги.

За результатами підготовчого судового засідання 27.06.2018 р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.06.2018 р. призначено судове засідання у справі для її розгляду по суті на 13.07.2018 р.

09.07.2018 р. до суду надійшло заперечення відповідача вих. № 3 від 04.07.2018 р. в якому останній просить задовольнити його клопотання та застосувати позовну даність до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строків позовної давності.

11.07.2018 р. до суду надійшло заперечення відповідача № 4 від 09.07.2018 р. на відповідь на відзив прокурора, в якому ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2" вважає доводи прокурора такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинами справи, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Також 11.07.2018 р. до суду надійшло пояснення прокурора вих. № 08-2999вих18 від 11.07.2018 р. в якому останній посилається на безпідставність заяви про застосування строку позовної давності зазначаючи з поміж іншого відповідну судову практику.

Ухвалою суду від 13.07.2018 р. розгляд справи призначено на 23.07.2018 р.

19.07.2018 р. до суду від прокуратури надійшло клопотання вих. № 08-305вих18 від 13.07.2018 р. про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

23.07.2018 р. відповідачем до суду подано заперечення вих. № 15 від 23.07.2018 р. щодо вищевказаного клопотання прокуратури.

В судове засідання 23.07.2018 р. позивач не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином ухвалою, яка надсилалась останньому рекомендованою кореспонденцією.

При цьому статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

В свою чергу у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейським судом з прав людини зроблено, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов'язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 р. у справі № 925/125/14).

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвала Господарського суду Вінницької області від 13.07.2018 р. у справі № 902/1144/17 як і попередні процесуальні документи суду була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з даною ухвалою суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/75296908).

З огляду на вищевказане, враховуючи наявні в справі докази стосовно повідомлення позивача про розгляд справи в суді та те, що з моменту відкриття провадження у справі (26.12.2017 р.) останній мав достатньо часу для реалізації наданих йому прав процесуальним законодавством стосовно участі в судовому засіданні, беручи до уваги надіслану на адресу суду останнім заяву про поновлення процесуального строку позовної давності вих. № 129 від 25.05.2018 р. (вх. № 02.0-34/4336/18 від 29.05.2018 р.) зміст якої свідчить про обізнаність Оратівської районної ради про наявність спору в суді, а також той факт, що у відповідності до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи за відсутності позивача Оратівської районної ради.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав з підстав наведених у поданому ним до суду відзивів на позовну заяву. Крім того, просив суд застосувати до заявлених позовних вимог строки позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту позовної заяви, письмових пояснень та поданих доказів прокурор в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на укладення між Оратівською районною радою та СПД ОСОБА_2 договору б/н від 30.07.2009 р. оренди частини приміщення спортивно-оздоровчого комплексу в смт Оратів, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад Оратівського району з порушенням приписів ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" відповідно до якого об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням та п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 р. № 63 згідно з яким здача в оренду приміщень для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом не дозволяється.

При цьому, за твердженням прокурора, відповідач використовує орендоване приміщення для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг сауни з басейном, що не є здійсненням освітньої діяльності з метою досягнення наведених у ст. 8 ЗУ "Про позашкільну освіту" завдань та суперечить нормам ЗУ "Про освіту".

Однак, невикористання Оратівською ДЮСШ спірного приміщення для навчально-виховного процесу, на думку прокурора, не є підставою для визнання правомірним даного договору, оскільки чинним законодавством встановлена імперативна заборона використання цього приміщення з іншою метою.

Також прокурор зазначає, що 11.07.2014 р. між Оратівською районною радою та ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2" укладено додаткову угоду № 75 до договору б/н від 30.07.2009 р. про внесення змін до вказаного договору у розділ ІХ "Юридичні адреси сторін" щодо зміни орендаря, в звязку з чим орендарем у договорі від 30.07.2009 р. виступає ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2".

Враховуючи вказані обставини прокурор просить суд визнати договір оренди нерухомого майна б/н від 30.07.2009 р. недійсним.

Крім того, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 216 ЦК України відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, прокурор, у зв'язку з визнанням недійсним договору оренди, просить зобовязати орендаря (ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2") звільнити та повернути Оратівській районній раді об'єкт оренди.

Позивачем процесуальної позиції щодо позову до суду не подано. При цьому, у надісланій на адресу суду заяві Оратівська районна рада просить визнати поважними причини пропуску позовної давності у справі № 902/1144/17 та поновити пропущений районною радою строк позовної давності, встановлений законом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується з позовом прокурора та просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі посилаючись, з-поміж іншого, на такі обставини:

- на момент передачі в оренду спільних приміщень останні були вільними та не використовувались ДЮСШ в навчально-виховному процесі, крім того перебували в незадовільному стані, не відповідали санітарно-технічним вимогам та санітарно-гігієнічним нормам;

- твердження прокурора про те, що передача в оренду спірних приміщень відповідачу унеможливила доступ вихованців ДЮСШ до сауни з басейном не відповідають дійсності, оскільки ДЮСШ має в користуванні аналогічні приміщення та обєкти. Сауна та басейн вже перебували в приміщеннях на момент передачі їх в оренду;

- у приміщеннях проведено ремонт, відповідачем своєчасно сплачується орендна плата. Крім того, відповідачем за попереднім погодженням надається у безоплатне користування душові та роздягальні для дітей та дорослих, що беруть участь у змаганнях та тренуваннях;

- ДЮСШ не відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів, а тому до них не застосовуються вимоги ДСанПІН 5.5.2.008-01.

Крім того у поданих клопотаннях відповідач просить суд застосувати до заявлених позовних вимог прокуратури строки позовної давності.

Прокурор у запереченні щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності зазначає, що наразі незаконний договір є діючим, відносини між сторонами є триваючими і обовязки, встановлені договором оренди, підлягають виконанню сторонами протягом всього строку його дії, а отже порушення мають триваючий характер в звязку з чим клопотання відповідача по застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Третя особа - Оратівська дитячо-юнацька спортивна школа процесуальної позиції щодо позову до суду у письмовому вигляді не надала.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 30.07.2009 р. між Оратівською районною радою (Орендодавець, позивач) та СПД ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди частини приміщення спортивно-оздоровчого комплексу в смт. Оратів, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад Оратівського району (Договір) (а.с. 31-32, т. 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно (обєкт оренди) частину приміщення спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 80,8 кв.м., розташоване за адресою: вул. І.Франка, смт Оратів згідно зі звітом про оцінку, що складає невідємну частину Договору.

Вступ орендаря у володіння та користування обєктом оренди настає одночасно із підписанням сторонами акта приймання-передачі вказаного обєкту, який складається протягом десяти днів з моменту підписання сторонами Договору (п. 2.1. Договору).

Згідно із п. 7.1. Договору орендодавець зобовязаний передати орендарю в оренду майно згідно з п. 2.1. Договору згідно з актом приймання-передачі.

Умовами п. 10.1. Договору визначено, що цей Договір укладено строком на 10 років, що діє з 30.07.2009 р. по 30.09.2019 р. включно.

Відповідно до п. 10.9. Договору взаємовідносини сторін не врегульовані цим Договором регламентуються законодавством України.

Крім того, 30.09.2009 р. між Оратівською районною радою та СПД ОСОБА_2 підписано акт приймання-передачі частини приміщення спортивно-оздоровчого комплексу, (1-й поверх) загальною площею 80,8 кв.м., що розташоване в смт. Оратів, вул. І.Франка, 2 (а.с. 34, т. 1).

11.07.2014 р. між Оратівською районною радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 "Стоматологічна клініка ОСОБА_2" укладено додаткову угоду № 75 до Договору оренди частини приміщення спортивно-оздоровчого комплексу в смт. Оратів, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад Оратівського району відповідно до якої у звязку зі зміною юридичного статусу, найменування та реквізитів орендаря внесено зміни до Договору від 30.07.2009 р., зокрема, у тексі Договору слова СПД ОСОБА_2 замінено словами ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2" та у розділі Договору ІХ "Юридичні адреси сторін" вказано орендарем ТОВ "Стоматологічна клініка ОСОБА_2" та його реквізити. Інші умови Договору залишено незмінними (а.с. 20, т. 2).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням встановлених обставин справи, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного майна, що є об'єктом спільної власності територіальних громад району від 30.07.2009 р. та зобов'язання відповідача звільнити та повернути передане відповідно до договору приміщення згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Частиною 3 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін (постанова Вищого господарського суду України від 18.04.2012 р. у справі № 8/135/2011/5003).

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Частиною 7 ст. 179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

При цьому, Закон не встановлює загальнообов'язковості нотаріального посвідчення (нотаріальної форми) та державної реєстрації договору оренди державного та комунального майна.

Сферу орендних відносин, предметом яких є державне та комунальне майно, врегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна", що набрав чинність з 02 червня 1992 р., тоді як сферу орендних відносин, предметом яких є найм (оренда) будівлі або іншої капітальної споруди, незалежно від форми власності орендного майна, врегульовано § 4 Глави 58 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Отже, оскільки Закон "Про оренду державного та комунального майна" не містить особливостей нотаріального посвідчення і державної реєстрації договорів оренди державного або комунального майна, то у вирішенні цього питання слід застосовувати правила, встановлені ЦК України (зокрема, у статтях 220, 640, 793 та 794), який був прийнятий пізніше Закону та запровадив нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію договорів найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремих частин) (постанови Вищого господарського суду України від 12.12.2012 р. у справі № 5017/1548/2012 та від 22.05.2013 р. у справі № 5020-684/2012).

У п. 2.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" у вирішенні спорів щодо визнання дійсним або недійсним договору оренди необхідно враховувати вимоги статей 220, 640, 759, 760, 794 ЦК України, статей 7-10, 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 793 ЦК України (в редакції чинній станом на 30.07.2009 р.) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 794 ЦК України (в редакції чинній станом на 30.07.2009 р.) право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У силу приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній станом на 30.07.2009 р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Таким чином для виникнення договірних відносин необхідно дотримання положень вищевказаних норм, що передбачають нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договору оренди комунального майна, укладеного на строк визначений ст.ст. 793, 794 ЦК України.

Правова позиція щодо необхідності нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди комунального майна, укладеного на строк, що перевищує максимальний строк встановлений законом, згідно частини другої статті 793 ЦК України та частини першої статті 794 ЦК України підтверджується також практикою Верховного Суду України, що викладена у постановах від 26.09.2006 р. у справі № 15/96-05, від 02.09.2008 р. у справі № 25-16/394-06-10570 та від 09.09.2008 р. у справі № 2-3/15041-2007; Касаційного господарського суду у складі Верховного у постановах від 22.03.2018 р. у справі № 904/6787/17 та від 24.04.2018 р. у справі № 904/6786/17.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній станом на 30.07.2009 р.) встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розяснено, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

З матеріалів справи слідує, що умовами п. 10.1. Договору сторонами визначено, що цей Договір укладено строком на 10 років, що діє з 30.07.2009 р. по 30.09.2019 р. включно.

При цьому судом встановлено, що вказаний Договір оренди нерухомого майна нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджується відсутністю відміток на примірнику Договору про вчинення зазначених дій та відсутністю відповідного запису щодо реєстрації речового права (права оренди) в Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Факт відсутності нотаріального посвідчення і державної реєстрації спірного Договору оренди сторонами не спростовано та підтвердження зазначено не надано жодних доказів.

Таким чином, оскільки Договір оренди в порушення вимог вищевказаних норм не був нотаріально посвідчений та не пройшов державної реєстрації такий правочин є неукладеним, тобто недійсним в силу закону з моменту його вчинення, в звязку з чим не має юридичної сили і не може породжувати для його суб'єктів бажаного правового результату і відповідних прав.

А відтак, з огляду на вказане в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним вказаного Договору оренди слід відмовити, позаяк не може бути визнано недійсним договір, який не вчинено та який являється нікчемним.

При цьому суд зазначає, що приписи ч. 2 ст. 220 ЦК України згідно яких якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією в зв'язку з чим відповідні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін (абз. 2 п. 2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Вимога прокурора про зобов'язання відповідача звільнити та повернути передане в оренду майно мотивована приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України є похідною по відношенню до вимоги про визнання Договору оренди майна недійсним.

При цьому умовою її застосування є визнання судом недійсним вказаного Договору оренди майна за наслідком чого відбувається припинення існуючих зобов'язань сторін за даним Договором на майбутнє з послідуючим виникнення у них зобов'язання стосовно повернення предмету оренду.

Тобто підставою для задоволення вказаної вимоги є визнання недійсним вказаного Договору оренди майна.

Разом з тим, судом встановлений щодо Договір оренди комунального майна б/н від 30.07.2009 р. є неукладеним, що виключає факт його вчинення, а отже і виникнення у сторін правовідносин за ним, в зв'язку з чим наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аналогічні висновки стосовно того, що наслідки недійсності правочину до неукладеного правочину не застосовуються викладено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 р.

З огляду на вказане, позов прокурора в цій частині вимог задоволенню також не підлягає.

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, заявлений керівником Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальних громад сіл, селища району в особі Оратівської районної ради позов з наведених у ньому правових підстав задоволенню судом не підлягає.

Відмова у задоволенні даного позову не позбавляє прокурора заявити позов з інших правових підстав з метою захисту порушених інтересів держави.

Водночас щодо клопотань відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає необхідним зазначити наступне.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 09.11.2016 р. № 6-1457цс16 та від 09.11.2016 р. № 6-2170цс16.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2018 р. у справі № 922/273/17).

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного майна у звязку з тим, що договір є нікчемним, у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на прокурора відповідно до ст.129 ГПК України.

23.07.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову Керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальних громад сіл, селища району в особі Оратівської районної ради до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Стоматологічна клініка ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Оратівська дитячо-юнацька спортивна школа про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного майна, що є об'єктом спільної власності територіальних громад району від 30.07.2009 р. та зобов'язання відповідача звільнити та повернути передане відповідно до договору приміщення згідно акту приймання-передачі відмовити повністю.

2. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 02 серпня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2 - Немирівській місцевій прокуратурі - вул. Шевченка, 23, м. Немирів, 22800.

3 - позивачу - вул. Героїв Майдану, 78, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область, 22600.

4 - відповідачу - вул. І.Франка, 2, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область, 22600.

5 - третій особі - вул. І.Франка, 2, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область, 22600.