ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/512/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Курко Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення 187718,08грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до відповідача Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення 259094,42грн. у тому числі 256240,68грн. основного боргу, 2306,16грн. інфляційних, 547,58грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" умов укладеного між сторонами договору поставки з відстроченням платежу №931/14 від 17.03.2014р. та договору про перевід боргу №б/н від 05.05.2017р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.04.2018р. о 11:30.

В підготовчому засіданні від 26.04.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 10.05.2018р. о 12:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.04.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 10.05.2018р. о 12:30.

10.05.2018р. за вх.суду№9316/18 позивач із супровідним листом надав до суду додаткові документи.

В підготовчому засіданні від 10.05.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 24.05.2018р. о 12:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.05.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 24.05.2018р. о 12:40.

03.05.2018р. за вх.суду№881/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до відповідача Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 в якій просить зобов'язати Фізичну особу- підприємця ОСОБА_3 прийняти залишки нереалізованого товару на суму 18523,71грн. поставленого за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" посилається на неналежне виконання Фізичною особою- підприємця ОСОБА_3 умов договору щодо зобов'язань прийняття нереалізованого та простроченого товару.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.05.2018р. зустрічну позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

17.05.2018р. за вх.суду№2-2512/18 позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 181240,68грн. основного боргу, 5121,82грн. інфляційних та 1355,58грн. 3% річних.

18.05.2018р. за вх.суду№996/18 від Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" надійшла заява про усунення недоліків при поданні зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.2018р. прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до відповідача Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/512/18 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.05.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №916/512/18 на 30 днів.

В підготовчому засіданні від 24.05.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 14.06.2018р. о 11:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.05.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 14.06.2018р. о 11:30.

25.05.2018р. за вх.суду№2-2658/18 відповідач за первісним позовом надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виробничо-комерційну фірму «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю.

В підготовчому засіданні від 14.06.2018р. було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, про що зазначено у протоколі судового засідання.

12.06.2018р. за вх.суду№11723/18 відповідач за зустрічним позовом надав до суду відзив на зустрічний позов.

В підготовчому засіданні від 14.06.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 26.06.2018р. о 12:50, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.06.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 26.06.2018р. о 12:50.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.06.2018р. закрито підготовче провадження у справі №916/512/18 та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні від 02.07.2018р. було оголошено про відкриття розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 02.07.2018р. було оголошено перерву по 12.07.2018р. о 12:40.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2018р. викликано сторін у судове засідання на 12.07.2018р. о 12:40.

Однак у зв'язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 09.07.2018р., засідання суду не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2018р. призначено розгляд справи по суті на 25.07.2018р. о 11:00.

В судовому засіданні від 25.07.2018р. було оголошено перерву по 01.08.2018р. о 12:00.

В судовому засіданні від 01.08.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/512/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як зазначає позивач за первісним позовом, 17.03.2014р. між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (далі - позивач, Постачальник) та Виробничо-комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (Покупець) було укладено договір поставки з відстрочкою платежу №931/14 згідно умов якого позивач зобов'язався поставляти Покупцю товар, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати отриманий товар у відповідності до умов договору.

Позивач за первісним позовом вказує, що 05.05.2017р. між Виробничо-комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариством з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір переведення боргу за яким було здійснено заміну боржника у зобов'язанні за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р.

Відповідно до п.2 договору Первісний боржник ВКФ «Юна-Сервіс» передав Новому боржнику ТОВ "САГІТТА-Т" грошове зобов'язання перед кредитом у розмірі 256240,68грн., що виникло на підставі основного договору, а Новий боржник ТОВ "САГІТТА-Т" згодний виконати вказане грошове зобов'язання.

Згідно п.3 договору грошове зобов'язання, що передається Новому боржнику встановлюється актом звірки розрахунків між Первісним боржником та Кредитором.

Пунктом 6 договору встановлено, що переведення боргу за договором не тягне за собою будь яких інших змін до основного договору крім пов'язаних із заміною первісного боржника Новим боржником.

Відповідно до п.10 договору договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін.

Позивач за первісним позовом вказує, що згідно підписаного сторонами акту звірки розрахунків за період з 01.01.2017р. по 24.04.2017р. заборгованість ВКФ «Юна-Сервіс» перед ФОП ОСОБА_3 за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. становить 256240,68грн. Листом від 31.01.2018р. позивач направив вимогу відповідачу щодо сплати вказаної заборгованості за договором, який був отриманий відповідачем 06.02.2018р., згідно даних ПАТ «Укрпошта», а отже відповідач мав виконати зобов'язання не пізніше 13.02.2018 року.

В своїй заяві про зменшення позовних вимог позивач за первісним позовом зазначає, що при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача для формування позовних вимог помилково не було враховано здійснення ТОВ «САГГІТА-Т» платежів на загальну суму 75000,00грн які проведено на виконання договору про перевід боргу б/н від 05.05.2017р. а саме: 50000,00грн. від 10.05.2017р. та 25000,00грн. від 12.05.2017р. З урахуванням зазначених оплат сума боргу відповідача зменшилась і становить 181240,68грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що на підставі договору про відступлення боргу відповідач став боржником, однак не набув статусу сторони за договором тому позивач має право вимагати тільки сплати штрафних та компенсаційних санкцій що визначені законодавством.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити первісні позовні вимоги та стягнути з відповідача 181240,68грн. основного боргу, 5121,82грн. інфляційних та 1355,58грн. 3% річних.

Відповідач за первісним позовом проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що після укладання договору переведення боргу №б/н від 05.05.2017р. Виробничо-комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю повідомлено ТОВ "САГІТТА-Т" про те, що визначена в договорі переведення боргу сума грошового зобов'язання за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. не відповідає даним бухгалтерського обліку ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ, акт звірки взаєморозрахунків між ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ та ФОП ОСОБА_3 за вказаним договором поставки підписано помилково, та повідомлено належну суму грошового зобов'язання за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014 року в розмірі 93523,62грн. Відповідно до вказаної суми грошового зобов'язання ТОВ "САГІТТА-Т" здійснено перерахування на рахунок ФОП ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 75000,00грн. за платіжними дорученнями №1108 від 10.05.2017р. на суму 50000,00грн. та №1211 від 12.05.2017р. на суму 25000,00грн. ТОВ "САГІТТА-Т" звернулось до ФОП ОСОБА_3 із заявою від 23.10.2017р. про повернення нереалізованого та простроченого товару на суму 18523,62грн.. оскільки, умовами договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014 р. передбачено, що за 30 днів після спливу строку придатності або реалізації товару Постачальник зобов'язується прийняти такий товар з оформленням відповідних товарно-транспортних та бухгалтерських документів (накладних, товаро-транспортних накладних), а згідно положень договору переведення боргу №б/н від 05.05.2017р. до ТОВ "САГІТТА-Т" перейшло право повернення ФОП ОСОБА_3 нереалізованого товару та товару за яким сплив строк придатності або реалізації. Незважаючи на умови договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. ФОП ОСОБА_3 відмовляється від прийняття вказаного товару. Відповідно до п. 4.3. договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. Покупець не оплачує Товар, який підлягає поверненню (неякісний, бракований, з минувшими строками реалізації/придатності або реалізації згідно п.3.12 договору). Відповідно до цього у ТОВ "САГІТТА-Т" відсутні підстави для оплати ФОП ОСОБА_3 за поставлений товар на суму 18523,62грн.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Під час розгляду справи ТОВ "САГІТТА-Т" звернулося до суду із зустрічним позовом до відповідача ФОП ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати ФОП ОСОБА_3 прийняти залишки нереалізованого товару на суму 18523,71грн., поставленого за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідно до п. 2 договору переведення боргу №б/н від 05.05.2017 р. ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ передала ТОВ "САГІТТА-Т" грошове зобов'язання перед ФОП ОСОБА_3 у розмірі 256240,68 грн., яке виникло на підставі договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р., а ТОВ "САГІТТА-Т" погоджується виконати вказане грошове зобов'язання. При цьому, згідно п. 5 договору переведення боргу №б/н від 05.05.2017р. з моменту набрання чинності цього договору ТОВ "САГІТТА-Т" приймає на себе зобов'язання та права ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. Відповідно до цього до ТОВ "САГІТТА-Т" за договором переведення боргу №б/н від 05.05.2017р. перейшло не лише обов'язок по оплаті за поставлений товар, а й інші права та зобов'язання ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014 р. Умовами договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014 р. передбачено, що за 30 днів після спливу строку придатності або реалізації товару Постачальник зобов'язується прийняти такий товар з оформленням відповідних товарно-транспортних та бухгалтерських документів (накладних, товаротранспортних накладних). Також п. 4.5 Договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. встановлено, що у випадку припинення поставок сума заборгованості за попередніми поставками компенсується шляхом повернення нереалізованого товару. Таким чином, згідно наведених положень договору поставки, до ТОВ "САГІТТА-Т" за договором переведення боргу №б/н від 05.05.2017р. також перейшло право повернення ФОП ОСОБА_3 нереалізованого товару та товару за яким сплив строк придатності або реалізації. Відповідно до цього, ТОВ "САГІТТА-Т" звернулось до ФОП ОСОБА_3 із відповідною заявою від 23.10.2017р. про повернення нереалізованого та простроченого товару на суму 18523,71грн., проте, незважаючи на умови договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. ФОП ОСОБА_3 до цього часу не було здійснено прийняття вказаного товару. Відповідно до п. 4.3. договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. Покупець не оплачує Товар, який підлягає поверненню (неякісний, бракований, зі сплившими строками реалізації/ придатності або реалізації згідно п.3.12 Договору). Таким чином, відмова ФОП ОСОБА_3 від прийняття залишків нереалізованого та простроченого товару на суму 18523,71грн. являється порушенням постачальником умов договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014 р.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що у ТОВ "САГІТТА-Т" відсутні підстави для оплати ФОП ОСОБА_3 за поставлений товар на суму 18523,71грн. на підставі п. 4.3. договору поставки. В порушення наведених умов договору поставки ФОП ОСОБА_3 не виконує вимоги ТОВ "САГІТТА-Т" з повернення нереалізованого товару за вказаним договором та протиправно вимагає оплати за вказаний товар.

Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом просить задовольнити зустрічні позовну вимоги та зобов'язати ФОП ОСОБА_3 прийняти залишки нереалізованого товару на суму 18523,71грн., поставленого за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечує посилаючись на те, що заявляючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом посилається на договір поставки, стороною якого сам не являється. ФОП-ОСОБА_3 не здійснював поставку продукцїї на адресу ТОВ "САГІТТА-Т" та не має перед відповідачем зобов'язань з зворотного прийняття товару. Позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту оскільки при формуванні позовних вимог ним змішано поняття договору та зобов'язання, а отже вимоги позивача за зустрічним позовом суперечать сутності відносин між сторонами. договір це угода якою встановлюються, змінюються чи припиняються права та обов'язки, договір є документальним закріпленням певних зобов'язань, при цьому підстави набуття особою статусу учасника договору чітко визначені чинним законодавством.

Відповідач за зустрічним позовом вказує, що між сторонами справи укладено договір про переведення боргу на підставі якого ТОВ "САГІТТА-Т" набув статусу боржника перед ФОП ОСОБА_3, тобто у зобов'язанні щодо сплати боргу була здійснена заміна сторони, при цьому за правовою природою договору про переведення боргу таке правонаступництво є сингулярним, а не повним і за ним передається тільки частина прав та обов'язків. Крім того позивач за зустрічним позовом не набув статусу сторони у самому договорі поставки, а тому йому не належить право вимоги зворотного прийняття товару.

Враховуючи викладене, відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Щодо первісного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення 187718,08грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, 17.03.2014р. між позивачем та Виробничо-комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір поставки з відстрочкою платежу №931/14 згідно умов якого позивач зобов'язався поставляти ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ товар, а ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ зобов'язалося приймати та оплачувати отриманий товар у відповідності до умов договору.

05.05.2017р. між Виробничо-комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариством з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір переведення боргу за яким було здійснено заміну боржника у зобов'язанні за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р.

Відповідно до п.п.2,3 договору ВКФ «Юна-Сервіс» передав ТОВ "САГІТТА-Т" грошове зобов'язання перед кредитом у розмірі 256240,68грн., що виникло на підставі основного договору, а Новий боржник ТОВ "САГІТТА-Т" згодний виконати вказане грошове зобов'язання. Грошове зобов'язання, що передається ТОВ "САГІТТА-Т" встановлюється актом звірки розрахунків між ВКФ «Юна-Сервіс» та ФОП ОСОБА_3

Посилання відповідача на те, що акт звірки взаєморозрахунків між ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ та ФОП ОСОБА_3 за вказаним договором поставки підписано помилково та те, що сума грошового зобов'язання за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014 року складає 93523,62грн. судом до уваги не приймається, оскільки не підтверджена належними доказами. Крім того договір переведення боргу був підписаний трьома сторонами та відповідач був обізнаний про суму грошового зобов'язання.

Під час розгляду справи позивач надав пояснення, що при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача для формування позовних вимог помилково не було враховано здійснення ТОВ «САГГІТА-Т» платежів на загальну суму 75000,00грн які проведено на виконання договору про переведення боргу від 05.05.2017р. а саме: 50000,00грн. від 10.05.2017р. та 25000,00грн. від 12.05.2017р. у зв'язку з чим сума боргу відповідача складає 181240,68грн.

Згідно до ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Під час розгляду справи відповідачем не надано належних доказів спростовуючих позовні вимоги.

Суд, перевіривши розрахунок заборгованості позивача, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача за договором переведення боргу від 05.05.2017р. підлягають 181240,68грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 5121,82грн. інфляційних та 1355,58грн. 3% річних слід зазначити наступне.

Судом приймаються до уваги доводи позивача про те, що на підставі договору про відступлення боргу відповідач став боржником, однак не набув статусу сторони за договором тому позивач має право вимагати тільки сплати штрафних та компенсаційних санкцій що визначені законодавством.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних на суму 5121,82грн. за період з лютого 2018р. по квітень 2017р. та 3% річних у сумі 1355,58грн. за період з 14.02.2018р. по 15.05.2018р. суд вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні у сумі 5121,82грн. за період з лютого 2018р. по квітень 2017р. та 3% річних у сумі 1355,58грн. 14.02.2018р. по 15.05.2018р.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення 187718,08грн. у тому числі 181240,68грн. основного боргу, 5121,82грн. інфляційних та 1355,58грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат за первісним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір у сумі 2815,77грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування наданих послуг на правничу допомогу позивачем надана належним чином засвідчена копія договору про надання правничої допомоги №1203/18 від 12.03.2018р., розрахунок гонорару адвоката на суму 8000,00грн., рахунок №24 від 15.03.2018р. на оплату юридичних та консультаційних послуг на суму 8000,00грн. та платіжне доручення №1655 від 27.03.2018р. за оплату за юридичні та консультаційні послуги на суму 8000,00грн.

Як встановлено ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зокрема із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено наступне. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Сума витрат на правничу допомогу становить 8000,00грн., що співмірним з позовними вимогами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, стягненню з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00грн.

Щодо зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до відповідача Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання прийняти залишки нереалізованого товару на суму 18523,71грн. поставленого за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вже було зазначено, 05.05.2017р. між Виробничо-комерційною фірмою «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариством з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір переведення боргу за яким було здійснено заміну боржника у зобов'язанні за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р.

Відповідно до п.2 договору ВКФ «Юна-Сервіс» передав ТОВ "САГІТТА-Т" грошове зобов'язання перед кредитом у розмірі 256240,68грн., що виникло на підставі основного договору, а Новий боржник ТОВ "САГІТТА-Т" згодний виконати вказане грошове зобов'язання.

Пунктом 6 договору встановлено, що переведення боргу за договором не тягне за собою будь яких інших змін до основного договору крім пов'язаних із заміною первісного боржника Новим боржником.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами договору сторони встановили, що за зазначеним договором передається лише грошове зобов'язання без зобов'язань щодо повернення товару.

Посилання позивача на те, що згідно положень договору поставки, до ТОВ "САГІТТА-Т" за договором переведення боргу №б/н від 05.05.2017р. також перейшло право повернення ФОП ОСОБА_3 нереалізованого товару та товару за яким сплив строк придатності або реалізації судом до уваги не приймаються, оскільки позивач не є стороною договору поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. у зв'язку з чим у нього відсутні правові підстави вимагати від відповідача прийняти товар в натурі.

Згідно до ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Позивач під час розгляду справи не надав належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до відповідача Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про зобов'язаня прийняти залишки нереалізованого товару на суму 18523,71грн. поставленого за договором поставки з відстрочкою платежу №931/14 від 17.03.2014р. необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат за зустрічним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00грн. за подання зустрічного позову покладаються на позивача за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т".

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 123, 126, 129, 180 ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення 187718,08грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (65005, м. Одеса, вул. Балківська, 124/1, ) 181240/сто вісімдесят одна тисяча двісті сорок/грн. 68коп. основного боргу, 5121/п'ять тисяч сто двадцять одна/грн. 82коп. інфляційних, 1355/одна тисяча триста п'ятдесят п'ять/грн. 58коп. 3% річних, 2815/дві тисячі вісімсот п'ятнадцять/грн. 77коп. судового збору, 8000/вісім тисяч/грн. витрат на правничу допомогу.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

4. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00грн. за подання зустрічного позову покласти на позивача за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т".

Повне рішення складено 03 серпня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова