ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2018 р. Справа № 910/19133/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Зварич О.В.,

Орищин Г.В.;

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» НЮ-545 від 22.03.2018р. (вх. № ЛАГС 01-05/1024/18 від 30.03.2018 р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року (суддя Мазовіта А.Б., повне рішення складено 01.03.2018р.)

у справі № 910/19133/17,

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля Донецької області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

про стягнення вартості нестачі вугілля в сумі 16312,83 грн. та стягнення судових витрат,

за участю представників:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_2;

від позивача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення вартості нестачі вугілля в сумі 16312,83 грн. та стягнення судових витрат (а. с. 7-8).

В процесі розгляду справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2017 р. матеріали справи № 910/19133/17 були надіслані за встановленою підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року у справі № 910/19133/17 (суддя Мазовіта А.Б.) позов задоволено, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (79000, м. Львів, вул. Гоголя,1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85003, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська,1, ) 16312,83 грн. вартості недостачі вантажу та судовий збір в сумі 1600,00 грн. (пункти 1 та 2 резолютивної частини рішення) (а. с. 69, 70-76).

Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, апелянт/відповідач: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу НЮ-545 від 22.03.2018р. (вх. № ЛАГС 01-05/1024/18 від 30.03.2018 р.), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2018 року по справі № 910/19133/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а. с. 86-89).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального, висновки суду, які викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, є недоведеними, що стало підставою для прийняття незаконного рішення.

Так апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що місцевий господарський суд ухвалюючи оскаржуване рішення не встановив, що є предметом спору у даній справі та помилково дійшов висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладними № 49924392, № 50058957, а також щодо наявності у позивача збитків в розмірі 16312,83 грн., оскільки на думку апелянта, судом в тій частині не було надано належної оцінки збиткам, та не встановлено причинний зв'язок між неправомірними діями та збитками відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Також апелянт зазначає, що відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують сплату вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, та є предметом договорів № 49924392, 50058957, відтак, позивачем проведення компенсації в розмірі 16312,83 грн. належними доказами не доведено.

Апелянт також покликається на ту обставину, що судом першої інстанції залишено поза увагою твердження позивача, що він не є власником вантажу, і розрахунок вартості вантажу, що перевозився здійснював керуючись даними власника, однак, судом в цій частині не було надано жодної оцінки, у в'язку з чим, на думку апелянта заявлені позивачем позовні вимоги засновані лише на факті недостачі вантажу під час його перевезення та не мають під собою матеріального обґрунтування, оскільки позивачем цим не були заподіяні будь-які збитки або втрати.

Також апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно застосував главу 30 § 1 ГК України та главу 54 § 3 ЦК України, чим порушив норми процесуального права, оскільки, змінив підставу позовних вимог.

Крім того, на думку апелянта, суд не звернув увагу на відсутність між залізницею та власником вантажу договірних відносин щодо поставки вугілля, а тому під час ухвалення рішення до уваги прийняв покликання позивача на документи надані постачальником, у зв'язку з чим, суд повинен буд відхилити такі доводи, оскільки підставою позовних вимог є неналежне виконання договору перевезення.

Слід зазначити, що в процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не надіслано (не подано), з огляду на наведене позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ч. 1, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою суду від 11.05.2018 р. призначено справу № 910/19133/17 до розгляду у судовому засіданні на 23.05.2018 року.

З підстав зазначених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р., від 13.06.2018 р. та від 18.06.2018 р., розгляд справи № 910/19133/17 відкладався на про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

18.06.2018 року розпорядженням № 199 керівника апарату суду, у зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Хабіб М.І., призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів у справі № 910/19133/17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2018 року справу № 910/19133/17 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Данко Л.С., суддів Зварич О.В. та Костів Т.С.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 р. розгляд справи № 910/19133/17 відкладався на 30.07.2018 р., про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Слід зазначити, що 30.07.2018 року розпорядженням № 365 в. о. керівника апарату суду, у зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Костів Т.С., призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів у справі № 910/19133/17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2018 року справу № 910/19133/17 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Данко Л.С., суддів Зварич О.В. та Орищин Г.В.

В судове засідання, яке відбулося 30.07.2018 р., представник апелянта/відповідача прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2018 року по справі № 910/19133/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а. с. 86-89).

Від позивача представник в судове засідання, повторно, не прибув, вимог ухвали суду не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем 27.07.2018 р. за № 854.

З огляду на наведене слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

23.04.2018 р. ухвалою Львівського апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження та ухвалою суду від 11.05.2018 р. призначено справу № 910/19133/17 до розгляду у судовому засіданні на 23.05.2018 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією (а. с. 118-119).

З підстав зазначених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р., 13.06.2018 р. та від 18.07.2018 р. розгляд справи № 910/19133/17 відкладався, про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с.132-133).

Крім того, розпорядженням № 19 керівника апарату суду від 17.04.2018 року та розпорядженням № 365 в. о. керівника апарату суду від 30.07.2018 р., склад колегії змінювався.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 216 ГПК України, суд може відкласти розгляд справи у випадку настання обставин, що визначені ст. 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею.

У частині 2 статті 202 ГПК України визначено перелік підстав відкладення розгляду справи в межах встановленого цим Кодексом строку, які є вичерпними і не підлягає поширеному тлумаченню:1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнані поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 3 статті 202 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

В даному випадку, позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про щ освідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем 27.07.2018 р. за № 854.

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 р. у даній справі участь уповноважених учасників сторін по даній справі обов'язковою не визнавалась.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, розглядати дану справу за наявними у ній матеріалами, без участі представника позивача, оскільки нез'явлення представника позивача у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2018 р. у справі № 910/19133/17, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, апелянт/відповідач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, дата державної реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі: 21.10.2015, номер запису: 0060039, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Регіональна філія «Львівська залізниця» з 26.02.2016 р. є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» без права юридичної особи (п. 2.1. Положення про Регіональну філію), місцезнаходження філії: п. і. 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1 (п. 1.4. Положення про Регіональну філію), діє на підставі Положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (нова редакція). У п. 2.8. Положення визначено повноваження філії.

Позивач: є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 00176472, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1, що витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачем згідно залізничних накладних № 49924392 та № 50058957 було здійснено залізничне перевезення вантажу, а саме: 11.05.2017 року зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці відправником ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (позивач - у справі) за залізничною накладною № 49924392 на адресу відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК «Західенерго» (одержувач вантажу) було направлено у вагоні № 60416310 вантаж: вугілля кам'яне марки Г (Г1) О-100 масою 68800 кг (а. с. 12).

17.05.2017 р. на станції Бурштин Львівської залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагоні № 60416310, за результатами якої встановлено недостачу вантажу у вищевказаному вагоні. Про даний факт складено комерційний акт № 388103/89 від 17.05.2017. за формою ГУ-22. У розділі А зазначеного комерційного акту вказано про те, що вагон є технічно справним.

З наявного в матеріалах справи комерційного акта № 388103/89 вбачається, що у розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» зазначено що: «Згідно листа БуТЕС 372/2065 від 30.12.2016 року прийнято участь у переважуванні вагона 60416310, який прибув по накладній 49928328 ст. Добропілля Дно. При повторному переважуванні вагона виявлено різницю маси вантажу поти документа: а саме по документу значиться вантаж вугілля, брутто не вказано, тара 23500 кг, нетто 68800 кг, при переважуванні виявлено: брутто - 87600 кг, тара - 23500 кг, нетто - 64100 кг, нестача 4700 кг. При огляді вагона виявилось навантаження рівномірне маркування відсутнє. Над 2-7 люками справа ходу поїзда мається заглиблення 8 м х 2,5 м х 0,3 м. Двері, люки закриті. При видачі вантажу просипання не було. В технічному та комерційному відношенні вагон справний. Не достаючий вантаж міг би поміститись у вагоні. Переважування провели пр. зд. Бурштинської ТЕС ОСОБА_3 в присутності ком./агента станції ОСОБА_4 на справній 150т. тензометричній вазі вантажоодержувача, заводський номер 87 (повірка проведена 19.04.2017 р.)».

Слід зазначити, що даний комерційний акт підписаний ДС ОСОБА_5, ком./агент ОСОБА_4, НВР ОСОБА_6 та пр. зд. ОСОБА_3

Згідно з наявної в матеріалах справи довідки вантажовідправника вбачається, що вартість 1 (однієї) тони вугільної продукції, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС у вагоні № 60416310 згідно накладної № 49924392, складає 2112 грн. 77 коп. з урахуванням ПДВ (а. с. 14).

Вартість недостачі, виявленої у вагоні № 60416310, з урахуванням норми природної втрати, складає 8476,43 грн. із розрахунку: 4012 кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 2112,77 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ). Загальна вартість недостачі у вагоні № 60416310 становить 8476,43 грн.

За залізничною накладної № 50058957 вбачається, що 20.05.2017 року зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці відправником ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (позивач) на адресу відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК «Західенерго» (одержувач вантажу) було направлено у вагоні № 61362158 вантаж: вугілля кам'яне марки ДГ О-100 масою 69600 кг.

24.05.2017 на станції Бурштин Львівської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу у вагоні № 61362158, за результатами якої встановлено недостачу вантажу у вищевказаному вагоні. Про даний факт складено комерційний акт № 388103/118 від 24.05.2017. за формою ГУ-22. У розділі А зазначеного комерційного акту вказано про те, що вагон є технічно справним.

З наявного в матеріалах справи комерційного акта № 388103/89 вбачається, що у розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» зазначено, що: «Згідно листа БуТЕС 372/2065 від 30.12.2016 року проведено переважування вагона 058957. Добропілля-Бурштин від 20.05.2017 р. При переважуванні виявлено різницю маси вантажу проти докуента: а саме, по документу значиться вантаж вугілля, брутто не вказано, тара 23380 кг, нетто 69600 кг, при переважуванні виявлено: брутто - 88400 кг, тара з документа 23380 кг, нетто - 65020 кг, нестача 4580 кг. При огляді вагона виявлено навантаження на рівні бортів, маркування вздовж бороздою із застосуванням катка, над 6-7 люками заглиблення 350 см х 300 см х 50 см. В місцях заглиблення маркування відсутнє. Двері, люки закриті. При видачі вантажу просипання не було. В технічному та комерційному відношенні вагон справний. Не достаючий вантаж міг би поміститись у вагоні. Переважування провели пр. зд. Бурштинської ТЕС ОСОБА_7 в присутності ком./агента станції Бурштин ОСОБА_8 на справній 150т. тензометричній вазі вантажоодержувача, заводський номер 87 (повірка проведена 19.04.2017 р.)».

Слід зазначити, що даний комерційний акт підписаний ДС ОСОБА_5, ком./агент ОСОБА_8, НВР ОСОБА_6 та пр. зд. ОСОБА_7

Згідно з наявної в матеріалах справи довідки вантажовідправника вбачається, що вартість 1 (однієї) тони вугільної продукції, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС у вагоні № 61362158 згідно накладної № 50058957, складає 2017,61 грн. з урахуванням ПДВ (а. с. 15).

Вартість недостачі, виявленої у вагоні № 61362158, з урахуванням норми природної втрати, складає 7836,40 грн. із розрахунку: 3884 кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 2017,61 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ). Загальна вартість недостачі у вагоні № 61362158 становить 7836,40 грн.

Слід зазначити, що згідно п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до вищевказаних накладних залізниця прийняла у позивача на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов'язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго», яка є структурною одиницею ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Отже, за вказаними накладними відповідач прийняв у позивача вугілля для перевезення і зобов'язався доставити його на станцію призначення - Бурштин Львівської залізниці ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Колегією суддів встановлено, що відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» є структурною одиницею Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» без права юридичної особи.

Також слід зазначити, що в подальшому, після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право на пред'явлення претензії, та позову до залізниці вантажовідправнику ПАТ «ДТЕК Добропільска ЦЗФ», що підтверджується відповідним переуступним написом на залізничних накладних № 49924392, № 50058957 (а. с. 12, 13). та відповідає вимогам ст. 133 Статуту залізниць України.

З переуступного напису на накладних № 49924392 та № 50058957, який засвідчено підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Західенерго» вбачається, що останній передає право на пред'явлення позову ПАТ «ДТЕК Добропільска ЦЗФ», який в свою чергу, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з перевізника вартості нестачі вугілля на загальну суму 16312,83 грн. (в подальшому справу передано за встановленою підсудністю до Господарського суду Львівської області).

Відповідно до вищенаведеного, позивач вважає, що оскільки втрата вантажу відбулась з вини перевізника, останній відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, повинен відшкодувати загальну вартість недостачі в сумі 16312,83 грн.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами і статутами).

Як уже було наведено у цій постанові, ПАТ «ДТЕК Добропільска ЦЗФ» 11.05.2017 року та 20.05.2017 року згідно залізничних накладних № 49924392, № 50058957, передало вантаж для перевезення залізниці.

Відповідно до вищевказаних накладних залізниця прийнята у позивача на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля марки Г (Г1) О-100 та марки ДГ О-100 для перевезення і зобов'язалось доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго», яка є структурною одиницею ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Згідно до ст. 6 Статуту, накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Отже, відповідно до договору перевезення, яким згідно із статтею 6 Статуту залізниць України є залізнична накладна, залізницею надавалися послуги по перевезенню вантажів.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 2 ст. 23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Приписами статті 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, на станції Бурштин Донецької залізниці, 17.05.2017 р. було складено комерційні акти № 388103/89 та № 388103/118 (а. с. 10, 11), відповідно до яких вбачається, що згідно листа БуТЕС 372/2065 від 30.12.2016 року здійснено переважування вагонів № 60416310 та № 61362158 на справних 150-тонних тензометричних вагах вантажоодержувача, заводський № 87 (повірка проведена 19.04.2017 р.), відповідно до яких було встановлено, що у вагоні № 60416310 виявилась маса брутто - 87600 кг, тара - 23500 кг, нетто - 64100 кг, нестача 4700 кг. При огляді вагона виявилось навантаження рівномірне маркування відсутнє. Над 2-7 люками справа ходу поїзда мається заглиблення 8 м х 2,5 м х 0,3 м. Двері, люки закриті. При видачі вантажу просипання не було. В технічному та комерційному відношенні вагон справний. Не достаючий вантаж міг би поміститись у вагоні.

У вагоні № 61362158 при переважуванні виявилась маса брутто - 88400 кг, тара з документа 23380 кг, нетто - 65020 кг, нестача 4580 кг. При огляді вагона виявлено навантаження на рівні бортів, маркування вздовж бороздою із застосуванням катка, над 6-7 люками заглиблення 350 см х 300 см х 50 см. В місцях заглиблення маркування відсутнє. Двері, люки закриті. При видачі вантажу просипання не було. В технічному та комерційному відношенні вагон справний. Не достаючий вантаж міг би поміститись у вагоні.

В даному випадку вбачається, що відповідачем не доведено, що втрата/нестача вантажу відбулась не з його вини, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні, сторонами зокрема апелянтом не подано.

Згідно ст. 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Судом встановлено, що вгорі у накладних № 49924392 та № 50058957 (а. с. 12, 13), міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Західенерго», які скріплені печаткою, що свідчить про передачу права на пред'явлення позову ПАТ «ДТЕК Добропільска ЦЗФ», тобто, від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить ст. 133 Статуту залізниць України.

Згідно з ч.1 ст.31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Слід зазначити, що на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, оскільки протилежного сторонами, зокрема апелянтом/відповідачем не доведено.

Крім того, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагона та вантажу. Комерційні акти № 388103/89 та № 388103/118 (а. с. 10, 11), не містить відомостей про те, що вагони № 60416310 та № 61362158 є технічно-несправними, які могли призвести до втрати вантажу.

Також апелянтом/відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Отже, втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов'язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

З урахуванням викладеного, місцевим судом правомірно встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника - ПАТ «ДТЕК Добропільска ЦЗФ», з яких вбачається, що вартість 1 (однієї) тони вугільної продукції марки Г (Г1) О-100, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинської ТЕС у вагоні № 60416310 згідно накладної № 49924392 складає 1760,64 грн. без ПДВ та з урахуванням ПДВ 2116,77 грн. (а. с. 14), а вартість 1 (однієї) тони вугільної продукції марки ДГ О-100, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинської ТЕС у вагоні № 61362158 згідно накладної № 50058957 складає 1681,34 грн. без ПДВ та з урахуванням ПДВ 2017,61 грн. (а. с. 15).

За приписами частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 № 862/5083, встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто. Так, зазначеним пунктом передбачено, що для мінерального палива норма недостачі становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

З наявних в матеріалах справи комерційних актів № 388103/89 та № 388103/118 (а. с. 10, 11), вбачається, що недостача вантажу у вагоні № 60416310 становить 4700 кг., у вагоні № 61362158 маса недостачі становить 4580 кг.

За проведеними місцевим господарським судом розрахунком з урахуванням норм природної втрати 1% для мінерального палива під час перевезення, недостача вантажу за залізничною накладною № 49924392 становить 8476,43 грн., із розрахунку: 68800 кг - 1% = 688 кг; 4700 кг - 688 кг = 4012 кг; 4012 кг : 1000 = 4,012 т; 4,012 т х 2112,77 грн. = 8476,43 грн.

Згідно залізничної накладної № 50058957 вартість недостачі вантажу становить 7836,40 грн., із розрахунку: 69600 кг - 1% = 696 кг; 4580 кг - 696 кг = 3884 кг; 3884 кг : 1000 = 3,884 т; 3,884 т х 2017,61 грн. = 7836,40 грн.

Загальна вартість недостачі мінерального палива у вагонах: № 60416310, № 61362158, згідно проведеним вище розрахунком становить 16312,83 грн. (8476,43 грн. + 7836,40 грн. = 16312,83 грн.).

Отже, місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги повністю, згідно п.27 Правил видачі вантажів (природну втрату маси вантажу у розмір 1% від маси нетто).

Таку ж правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 3-1106гс16, Вищим господарським судом України у постанові по справі № 914/2773/16 від 20.06.2017 р., постанові від 29.11.2017 р. по справі № 910/22454/16 та по справах № 905/1021/16, № 904/3961/16, № 905/1690/16.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, колегія суддів вважає, що викладені апелянтом/відповідачем в апеляційній скарзі заперечення не спростовують висновки місцевого суду в оскаржуваному рішенні, оскільки відповідальність перевізника при перевезенні вантажу, в даному випадку залізниці, передбачена положеннями ст.110 Статуту залізниць України, ч.2 ст.23 Законом України «Про залізничний транспорт», ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Як вже було вище наведено, згідно ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

В даному випадку вантажоодержувач ПАТ «ДТЕК Західенерго» у відповідності до ст. 133 Статуту залізниць України передав право на пред'явлення позову про стягнення суми недостачі вантажу, позивачу, на підставі переуступного підпису на накладних: № 49924392 та № 50058957 (а. с. 12-13).

Відтак, позивачем на підставі статей 130, 133 Статуту залізниць України правомірно подано позов, а покликання апелянта/відповідача на те, що позивач не є власником вантажу та не подано доказів понесення ним збитків є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Підсумовуючи вищевказане, необхідно зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини даної справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 240, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року у справі № 910/19133/17 - залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 06.08.2018 року.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.В.Зварич

Суддя Г.В.Орищин