ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1196/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельний будинок "Салтівський" м. Харків
про стягнення 4046,61 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 56 від 23.01.2018 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківблагоустрій" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 4046,61 грн., з яких: 3790,50 грн. - сума основного боргу; 209,11 грн. - індекс інфляції; 47,00 грн. - 3% річних. Також, згідно позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у відповідача наявна заборгованість за договором № 1629 на виконання послуг з санітарного очищення прилеглої території від 01.12.2014 у розмірі 3790,50 грн. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст. 175 ГК України, ст.ст. 526, 527, 901, 903 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 29.05.2018 о 12:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.07.2018 підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті на 06.07.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи було відкладено на 23.07.2018 року.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області від 23.07.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Бураковою А.М. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.07.2018 року для розгляду справи № 922/1286/18 визначено суддю Добрелю Н.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2018 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті на 01.08.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 01.08.2018 року підтримав позовні вимоги, посилаючись на те, що у відповідача наявна заборгованість за договором № 1629 на виконання послуг з санітарного очищення прилеглої території від 01.12.2014 у розмірі 4046,61 грн., яка складається з основного боргу в сумі 3790,50 грн., 209,11 грн. інфляції та 47 грн. 3% річних.

Представник відповідача в судове засідання 01.08.2018 року не з`явився, відзиву на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали суду від 23.07.2018 року на адресу відповідача, вказану у Витягу з ЄДРПОУ.

Частиною 4 ст.89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ухвала суду від 23.07.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

До того ж, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду від 23.07.2018р. та з попередніми ухвалами по справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвали суду про відкриття провадження від 08.05.2018 року відповідачу.

Крім того в матеріалах справи наявні ухвали суду від 29.05.2018 року, від 19.06.2018 року, від 02.07.2018 року та від 06.07.2018 року, які були направлені на адресу відповідача та повернуті з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже повернення до суду копій ухвал, направлених на юридичну адресу відповідача, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" вважаються належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи в розумінні ст. 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Між КП "Харківблагоустрій" (виконавець за договором та позивач) і ТОВ Торгівельний дім "Салтівський" (замовник, відповідач) укладений договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1629 від 01.12.2014 року (далі по тексту договір).

Відповідно до договору: п. 2.2 замовник зобов'язаний: вчасно проводити оплату виконавцеві по виконанню робіт із санітарного очищення території в розмірах і терміни, передбачені розділом 4, 5 даного договору.

П. 4.1. договору, оплата за договором робиться замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100 %) на розрахунковий рахунок виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за договором робиться до 30 числа поточного місяця.

П. 4.3. договору, послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, виконавцю не надійшла письмова претензія від замовника.

П. 7.1. договору, у разі порушення своїх обов'язків за даним договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором і чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

П. 8.1. договору, усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути при виконанні даного договору, вирішується шляхом переговорів між сторонами.

П. 8.2. договору, у випадку не врегулювання спорів та розбіжностей шляхом переговорів, вирішення спору проводиться у встановленому законодавством порядку.

П. 9.2. договору, у всіх інших питаннях, що не передбачені даним договором, сторони керуються чинним законодавством України.

П. 10.1. договору, даний договір набирає чинності з "01" грудня 2014 року і діє до "01" грудня 2015 року.

П. 10.2. договору, даний договір може бути змінений, доповнений, достроково припинений за письмовою згодою Сторін або відповідно до чинного законодавства України.

П. 10.3. договору, якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, то даний договір пролонгується на тих же умовах і на той же строк.

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2016 року до договору № 1629 було внесено зміни та викладено п. 5.1 договору в наступній редакції: "Вартість послуг з санітарного очищення прилеглої території, що надаються Виконавцем за цим договором щомісячно складає 758,10 грн., в тому числі 20% ПДВ в сумі 126,35 грн., згідно додатку № 1 до цієї Додаткової угоди № 1.

Позивачем належним чином виконувались зобов`язання за договором, про що свідчить відсутність письмових претензій від замовника.

Проте відповідач не здійснив оплату наданих послуг у період з листопада 2017 року по березень 2018 року.

16.04.2018 року та 20.04.2018 року позивачем на адресу відповідача направлялись претензії з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги з санітарного очищення прибудинкової території.

Проте відповідач на претензію не відреагував та суму боргу не сплатив.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за період з листопада 2017 року по березень 2018 року за договором № 1629 від 01.12.2014 року складає 3790,50 грн.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснюватись свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Строк чинності договору обумовлює і строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору. Отже, оскільки строк договору як складова його змісту визначає період у часі, протягом якого можуть бути здійсненні сторонами права та виконані обов'язки, виконання їх свідчить про припинення зобов'язання за договором.

Відповідно до норм статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання виконав та надав відповідачу послуги в період з листопада 2017 року по березень 2018р. на загальну суму 3790,50 грн., відповідач послуги отримав, але не сплатив, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за період з листопада 2017 року по березень 2018 року, яка становить 3790,50 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості є обґрунтованими, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем у зв'язку із наявністю простроченого боргу нараховано інфляційні у розмірі 209,11 грн. та 3% річних у розмірі 47,00 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних судом встановлено, що позивачем невірно розраховано дані нарахування, а саме позивачем нараховуються інфляційні втрати та 3% річних за період з листопада 2017 року по березень 2018 року (включно) на всю суму заборгованості з 1 листопада 2017 року по 31 березня 2018 року.

Проте, як вже було зазначено судом п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди), щомісячний платіж з послуг з санітарного очищення прилеглої території становить 758,10 грн.

Отже позивачем мають нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з щомісячних платежів, починаючи з листопада 2017 року, а не з усієї суми боргу.

Крім того, п. 4.1 договору передбачено, що оплата за договором здійснюється шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100%) на розрахунковий рахунок позивача до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за договором робиться до 30 числа поточного місяця.

Таким чином кінцевим днем розрахунку за надані послуги є 29 число поточного місця, у зв`язку з чим нарахування інфляційних та 3% річних має здійснюватись саме з 30 числа поточного місяця.

Здійснивши перерахунок 3% річних, судом встановлено, що їх сума, яка підлягає до стягнення становить 38,44 грн., а саме:

- за листопад 2017 року (з 30.11.2017 року по 31.03.2018 року) в сумі 7,60 грн.;

- за грудень 2017 року (з 30.12.2017 року по 31.03.2018 року) в сумі 11,46 грн.;

- за січень 2018 року (з 30.01.2018 року по 31.03.2018 року) в сумі 11,40 грн.;

- за лютий 2018 року (з 28 лютого 2018 року по 31.03.2018 року) в сумі 7,98 грн.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що їх сума, яка підлягає до стягнення становить 167,43 грн. за період з грудня 2017 року по березень 2018 року.

Щодо 3% річних в сумі 8,56 грн. та 41,68 грн. інфляційних втрат, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 1740,12 грн. витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 525, 530, 610, 623-629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Харківблагоустрій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський" про стягнення 4046,61 грн. відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський" ( 61029, м. Харків, вул. Салтівське шосе,129, ) на користь Комунального підприємства "Харківблагоустрій" (61052, м. Харків, вул. Конторська,35, , р/р 0350125 філія ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823) 3790,50 грн. - сума основного боргу; 167,43 грн. - індекс інфляції, 38,44 грн. - 3% річних та 1740,12 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 41,68 грн. інфляційних втрат та 8,56 грн. 3% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 02.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_2