УХВАЛА

м. Київ

06.08.2018Справа № 910/8153/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи №910/8153/17

за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

про виправлення помилки у виконавчому документі у справі №910/8153/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України»

про стягнення 886479483,70 грн.,

за участі представників:

від позивача - Новік В.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України» про стягнення заборгованості за облігаціями в розмірі 886479483,70 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі №910/8153/17 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 839110000 грн. основного боргу, 4000140,82 грн. 3% річних, 7551990 грн. інфляційних втрат та 230303,03 грн. витрат зі сплати судового збору. Відстрочено виконання рішення по справі №910/8153/17 на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі №910/8153/17 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі №910/8153/17 залишено без змін.

11.12.2017 на виконання вказаного рішення господарського суду міста Києва, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 року у справі №910/8153/17 скасовано в частині відстрочення виконання рішення господарського суду строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. В задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про відстрочення виконання рішення у справі №910/8153/17 відмовлено.

В решті рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 року у справі №910/8153/17 залишено без змін.

02.08.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшла заява про виправлення помилки у виконавчому документі по справі №910/8153/17, в якій заявник просить виправити наявну в наказі помилку, що полягає у зазначенні лише ініціалів судді, яким підписано наказ без повного зазначення прізвища та по-батькові, у зв'язку з чим державними виконавцями наказ повертався без виконання, як такий, що не відповідає вимогам, встановленими законом до виконавчих документів.

За приписами ч.1 ст.328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.3 ст.328 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2018 розгляд заяви про виправлення помилки в наказі господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/8153/17 призначено на 06.08.2018.

Представник позивача (заявника) в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду заяви був повідомлений у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що заява про виправлення помилки в наказі розглядається судом у десятиденний строк, а неявка учасників судового процесу не є перешкодою для її розгляду, заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виправлення помилки у наказі господарського суду міста Києва від 11.12.2007 у справі №910/8153/17 може бути розглянута по суті в судовому засіданні 06.08.2018.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку, що заява про виправлення помилки в наказі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів заяви, остання мотивована тим, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» неодноразово зверталось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження, проте остання поверталась у зв'язку із невідповідністю виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, з огляду на те, що в наказі повністю не зазначено, прізвища, ім'я та по батькові особи, що видала виконавчий документ.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Як вбачається із доданих заявником копій повідомлень про повернення виконавчого документа стягувачу, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. неодноразово повертався наказ господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/8153/17 у зв'язку з тим, що в наказі повністю не зазначено, прізвища, ім'я та по батькові особи, що видала виконавчий документ.

За приписами ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1.1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа, а саме, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Проаналізувавши матеріали справи та положення чинного законодавства, судом встановлено, що у даному випадку наказ у справі №910/8153/17 видано господарським судом міста Києва, а не його окремою посадовою особою, наказ суду містить усі необхідні реквізити у відповідності до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаний виконавчий документ підписано суддею господарського суду міста Києва скріплено відповідною гербовою печаткою суду. В той же час, відображення прізвища та ініціалів судді, що підписав даний наказ відповідає положенням ч.3 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказана стаття чітко встановлює, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виправлення помилки у виконавчому документі у справі №910/8153/17.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що в силу ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Таким чином, суд зазначає, що у відповідності до положень чинного законодавства України заявник не позбавлений права звернутись до господарського суду міста Києва із відповідною заявою щодо оскарження рішень державного виконавця, у разі якщо вважає, що державним виконавцем порушено вимоги чинного законодавства та права заявника, як стягувача за вказаним наказом.

Відповідно до ч.4 ст.328 Господарського процесуального кодексу України про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виправлення помилки в наказі господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/8153/17, а відтак заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.232, 233, 234, 328, Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в задоволенні заяви про виправлення помилки в наказі господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/8153/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в передбаченому законом порядку.

Дата підписання: 06.08.2018.

Суддя Я.В. Маринченко