ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24 липня 2018 р. Справа № 918/148/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В., розглянувши справу матеріали позовної заяви від 12 березня 2018 року вих. №9/18/гс
у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера ЛТД"
до відповідача 1: Млинівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
відповідача 2: Головного управління державної казначейської служби України в Рівненській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Фермерське господарство "АКО"
про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями і бездіяльністю органу державної влади, в сумі 302 958,70 грн.
Секретар судового засідання: Лиманський А.Ю.;
В засіданні приймали участь:
від позивача - не з'явився
від відповідача-1 - не з'явився
від відповідача-2 - ОСОБА_1
від третьої особи - не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера ЛТД" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Млинівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (відповідач-2) про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера ЛТД" 196 153 грн. 39 коп. на відшкодування майнової шкоди та 106 805 грн. 31 коп. у відшкодування знецінення грошових коштів внаслідок інфляції.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що протиправна бездіяльність начальника Відділу ДВС ОСОБА_2, що виразилася у невинесенні постанови про об'єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень № 45021212, № 45113537, № 43629338, потягла за собою вчинення останнім протиправних дій під час винесення розпорядження від 31.03.2015 року № 67-04 та у зв'язку із чим було заподіяно майнову шкоду інтересам ТзОВ "Агросфера ЛТД", яку останній просить відшкодувати. Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до відшкодування збитки від інфляції в сумі 106 805 грн. 31 коп. за період з 01.04.2015 р. по 01.03.2018 р.
Ухвалою суду від 20 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/148/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25 квітня 2018 року.
06 квітня 2018 року від Головного управління Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідачем надано свої пояснення по справі та відповідне правове обґрунтування.
17 квітня 2018 року Млинівським районним відділом Державної виконавчої служби надано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року підготовче засідання відкладено на 15 травня 2018 року.
07 травня 2018 року Млинівським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого о відповідач позовні вимоги не визнає.
14 травня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якого позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 15 травня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 31 травня 2018 року.
24 травня 2018 року у зв'язку з закінченням повноважень з відправлення правосуддя судді Політики Н.А. розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області №01-04/19/2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатом якого справа передана на розгляд судді Бережнюк ВВ..
Ухвалою суду від 31 травня 2018 року підготовче засідання призначено на 27 червня 2018 року.
27 червня 2018 року відповідачем 1 подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи матеріалів виконавчих проваджень №45021212, №45113537, №436293338 (завірених копій).
Ухвалою суду від 27 червня 2018 року закрити підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24 липня 2018 року.
В судове засідання представники позивача, третьої особи та відповідча 1 не зявилися.
Присутній у засіданні представник відповідача 2 підтримав правову позицію висвітлену в поданому відзиві на позов.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.
10 жовтня 2014 року начальником відділу державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45021212 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/5019/14 про стягнення з ФГ "АКО" на користь ТзОВ "Агросфера" заборгованості в сумі 217 123 гри. 61 коп.
17 жовтня 2014 року начальником відділу державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №45113537 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/2123/14 про стягнення з ФГ "АКО" на користь ТзОВ "Агросфера" заборгованості в сумі 343639,33 грн.
Як наголошує позивач, станом на час відкриття зазначених вище виконавчих проваджень, в провадженні того ж державного виконавця Млинівського районного відділу ДВС знаходилося виконавче провадження №43629338 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 27.05.2014 року по справі №918/259/14. в якому боржником є також Фермерське господарство "АКО", а стягувачем є ТОВ "Волинський екологічний продукт".
Отже, за вказаними трьома виконавчими провадженнями боржником є одна й та ж юридична особа - Фермерське господарство "АКО".
Разом з тим позивач зазначає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній за станом на жовтень 2014 року) і пункту 3.8 "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 року №512/5 (в редакції, що діяча в період з 20.05.2014 р. до 07.11.2014 р.) начальник Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області зазначені вище виконавчі провадження не об'єднав у зведене виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання.
Відтак вказана, на думку позивача, протиправна бездіяльність начальника Млинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області потягла за собою вчинення ним же протиправних дій, коли він виніс розпорядження № 67-04 від 31.03.2015 року, відповідно до якого грошові кошти у сумі 355 000,00 грн., що надійшли 31.03.2015 року на рахунок з обліку депозитних сум у виконавчому провадженні №43629338 при примусовому виконанні виконавчого документа №918/259/14 виданого 27.05.2014 року Господарським судом Рівненської області про стягнення грошових сум з ФГ "АКО" .
На думку позивача, як би всі три виконавчі провадження були обєднані в одне зведене провадження, то державний виконавець мав би діяти відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на 31.03.2015 р.), згідно з якою вимоги стягувані кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Стягнута з боржника сума розподіляються між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Щодо вказаних обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_3 Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_3 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_3 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_3 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_3 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, ОСОБА_3 Крим або орган місцевого самоврядування.
При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_3 Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" та Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (чинних на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі № 6-99цс17 від 08.11.2017 року.
Факт неправомірності дій державного виконавця, що призвели до заподіяння збитків позивачу, встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 року у справі №904/2123/14, яка чинна на день розгляду справи, та якою вирішено визнати неправомірною бездіяльність начальника Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, яка полягає у невинесенні постанови про об'єднання виконавчих проваджень ВП№43629338, ВП№45113537 та ВП№45021212 у зведене виконавче провадження, а також визнати неправомірними дії начальника Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо винесення розпорядження № 67-04 від 31.03.2015 року щодо розподілу грошових коштів у виконавчому провадженні №43629338 по виконанню рішення суду у справі №918/259/14 в частині перерахування грошових коштів у розмірі 326 245,45 грн. на користь лише Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинський екологічний продукт".
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, з огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення. При цьому, витрати потерпілої особи з виправлення пошкодженого майна її засобами і коштами визначаються, виходячи з реальних витрат позивача.
Зі змісту положень роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 1 квітня 1994 року № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" вбачається, що правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина.
Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Тобто, з урахуванням вище приведених положень, необхідними умовами для стягнення збитків є: 1) підтверджена належними доказами наявність певного розміру шкоди; 2) підтверджена належними доказами протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) засвідчений належними доказами факт того, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки; 4) докази, що засвідчують наявність ознак вини заподіювача шкоди.
Приймаючи до уваги вищевикладене, на думку суду, предметом доказування у справі про стягнення збитків (що складаються з прямих збитків та упущеної вигоди) є наявність усіх складових елементів правопорушення.
Так, матеріали справи містять усі докази того, що своєю протиправною поведінкою, органом ДВС було завдано шкоди позивачу, що знайшло своє підтвердження у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 року у справі №904/2123/14.
Так, на час надходження грошових коштів від Фермерського господарства "АКО" на рахунок з обліку депозитних сум, цей боржник повинен був сплатити на корить позивача 530 353,00 грн., та на корить ТОВ "Волинський екологічний продукт" 333 500,45 грн., відповідно в пропорційному співвідношенні з отриманої від боржника суми ТОВ "Агросфера" не отримав 196 153,36 грн.
Оскільки розмір збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між діями позивача та відповідача 1, а також наявність вини останнього підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, позивачем на підставі положень статті 625 ЦК України нараховано за період з 01.04.2015 року по 01.03.2018 року 106 805,31 грн. інфляційних втрат (на суму завданої шкоди 196153,36 грн.).
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.
Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13).
Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди.
Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.
Відтак, вимоги позивача в частині відшкодування йому зі сторони відповідачів 106 805,31 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму шкоди 196 153,36 грн. - задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку що даний позов підлягає задоволенню частково - в частині вимог про стягнення з відповідачів 196 153,39 грн. завданої майнової шкоди, в задоволенні вимог про стягнення 106 805,31 грн. інфляційних втрат слід відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_3 Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Враховуючи категорію цього спору та чинне законодавство України, слід зазначити, що розподіл судового збору між сторонами у даному випадку не відбувається у зв'язку з несправлянням останнього.
Керуючись статтями 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
1. Позов задоволити частково.
3. В задоволенні позову про стягнення 106 805,31 грн. інфляційних втрат відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" липня 2018 року

Суддя Бережнюк В.В.