ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/6848/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Пєскова В.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" в особі ВП "Запорізьке територіальне управління"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017

у справі № 904/6848/17

за позовом Комунального підприємства "Водоканал"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

про стягнення 172 633, 81 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року КП "Водоканал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" про стягнення плати за скид понаднормативних забруднень у розмірі 172 633, 81 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2017 (суддя Загинайко Т.В.) в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 (колегія суддів у складі: Кощеєва І.М. - головуючого, Євстигнеєва О.С., Чус О.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 172 633, 81 грн. плати за скид понаднормативних забруднень у комунальну каналізацію.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" в особі ВП "Запорізьке територіальне управління" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову.

На підставі ч. 5 ст. 31 та п. 6 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.12.2017 № 38-р касаційна скарга у справі № 904/6848/17 передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.03.2018 (колегія суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючий, Білоус В.В., Жуков С.В.) відкрито провадження за касаційною скаргою, призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 30.03.2018.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду - без змін, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції встановив всі необхідні обставини для правильного вирішення спору, та на підставі повного та всебічного дослідження доказів, з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, дійшов правомірного висновку про задоволення позову.

У зв'язку з відпусткою судді Жукова С.В. 03.05.2018 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 03.05.2018 для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючий, Пєсков В.Г., Білоус В.В.

Відповідно до ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді Ткаченко Н.Г., переглянувши в касаційному порядку оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а також рішення місцевого господарського суду, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Комунальним підприємством "Водоканал" (водоканалом) та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (абонентом) 01.01.2006 укладено договір № 947 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації, відповідно до п. 1.1 якого водоканал забезпечує абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові, та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам, зазначеними у додатку.

Згідно з п. 1 додаткової угоди від 16.12.2016 № 1/16/12/2016 до договору сторони погодили, що ДП "Придніпровська залізниця" слід читати, як Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (абонент).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 22.01.2015 № 1/22/01/2015 до договору узгоджено внести зміни до п. 3.2.8 розділу 3 "Обов'язки сторін" до договору, а саме: виконувати скид стоків, якість та температура яких в контрольних точках по майданчиках: ст. Запоріжжя-1- КК-1 а, КК-1 б, КК-1 в, КК - 1 г, КК - 1 д, КК- 2, КК - 3, КК - 5 (лоток), КК - 6, КК - 7 (нижній лоток); ст.Запоріжжя-2 - КК-5, КК-6, КК-12; вагонне депо ст. Запоріжжя Ліве-КК-32; по іншим майданчикам відбір проб стічних вод проводиться в місцях, згідно з п. 7.9.1 "Правил приймання ...м. Запоріжжя") повинна відповідати вимогам "Правил приймання...", "Правил приймання...м. Запоріжжя" і допустимим концентраціям (надалі ДК) (див. додаток № 1 до п.3.2.8.); допустимі концентрації забруднюючих речовин, що скидаються в міську каналізацію, додаються (див. додаток № 1 до п.3.2.8. на 1 аркушах), щодо температурного показника - не перевищує 400 (згідно з п. 4.3.7. "Правил приймання...м. Запоріжжя"); у випадку зміни ДК водоканал повідомляє абонента письмово; скид промстоків абонента по майданчиках: ст. Запоріжжя-1- 55%, ст. Запоріжжя-2 - 32%, вагонне депо ст.Запоріжжя Ліве - 16% від водовідведення; згідно з "Правилами приймання...", "Правилами приймання...м. Запоріжжя", "Правилами користування...", приймання Водоканалом і порядку скиду абонентом у каналізацію стічних вод, що вивозяться асенізаційним транспортом, обумовлюється дозволом на вивіз стічних вод; дозвіл на вивіз видається водоканалом щорічно на підставі письмового запиту абонента; скид стічних вод у каналізацію, що вивозяться, здійснюється тільки через зливні станції водоканалу; умови на приймання наднормативних забруднень у відповідності з "Правилами приймання...", "Правилами приймання...м. Запоріжжя" та додатковою угодою: не має (див. додаток № 2 до п. 3.2.8. на-аркушах); термін дії додаткової угоди переглядається водоканалом щорічно на підставі письмового запита абонента; у разі відсутності поновленої додаткової угоди на наступний рік абонент виконує умови скиду стічних вод додатка № 1 до п.3.2.8; відбір проб стічних вод водоканалом здійснюється у будь-який час доби без попередження абонента; при перевищенні складу забруднюючих речовин та температурного показника в стічних водах абонента, які скидаються в систему каналізації, в порівнянні з ДК, абонент вносить плату за скид наднормативних забруднень водоканалу, у відповідності з "Правилами приймання...", "Правилами приймання...м. Запоріжжя", "Інструкцією...".

Згідно з актами відбору стічних вод від 19.09.2016 водоканалом було здійснено контрольний відбір проб стічних вод абонента, що надходять в міську каналізацію через контрольні точки КК-1в (ст. Запоріжжя-1) та КК-12 (ст. Запоріжжя-2).

В подальшому відповідно до протоколів від 21.09.2016 якості скиду стічних вод за результатами хімічного дослідження встановлено перевищення допустимої концентрації, а саме: у точці відбору проб КК-1в - нафтопродуктів (допустима концентрація 0,4 мг/дм3, результат 1,10 ± 0,28 мг/дм3); у точці відбору проб КК-12 азоту амонійного (допустима концентрація 19,0 мг/дм3, результат 31,75 ± 3,69 мг/дм3).

Позивачем телефонограмою від 21.09.2016 повідомлено відповідача, що в пробах стічних вод підприємства по ст. Запоріжжя-1 та ст. Запоріжжя-2 були виявлені перевищення рівня допустимих концентрацій забруднюючих речовин, а саме: КК-1в (ст. Запоріжжя-1) по нафтопродуктам 1,1 мг/дм3 при ДК 0,4 мг/дм3 та КК-12 (ст. Запоріжжя-2) по азоту амонійному 31,75 мг/дм3 при ДК 19,0 мг/дм3.

Відповідно до протоколів ДВП ДУ "Лабораторний центр на залізничному транспорті МОЗ України" від 21.09.2016 №№ 105/450, 103, 448 дослідження води поверхневих водоймищ, прибережних зон морів і стічних вод по КК-1в (ст. Запоріжжя-1) показник нафтопродукти складає 0,168 мг/дм3, по КК-12 (ст. Запоріжжя-2) показник азот амонійний складає 9,1 мг/дм3.

Відповідачем листом від 21.09.2016 № 3054 повідомлено позивача про проведення паралельного аналізу проб стічної води з КК-1в та КК-12, здійсненого ДВП ДУ "Лабораторний центр на залізничному транспорті МОЗ України".

Згідно з паралельним аналізом по КК-1в показник нафтопродукти складає 0,168 мг/дм3, по КК-12 показник азот амонійний складає 9,1 мг/дм3.

Відповідачем було також запропоновано позивачу погодитися з результатами паралельного аналізу та не проводити арбітражний аналіз. У разі негативної відповіді відповідач наполягав на проведенні арбітражного аналізу та запропонував позивачу здійснити його проведення у акредитованій лабораторії ДВП ДУ "Лабораторний центр на залізничному транспорті МОЗ України". У разі незгоди позивача відповідач погоджувався на будь-яку запропоновану водоканалом акредитовану лабораторію та погоджувався здійснити усі витрати, пов'язані з проведенням арбітражного аналізу.

Відповідач неодноразово звертався до позивача з метою проведення арбітражного аналізу (листи від 21.09.2016 № 3054, від 29.09.2016 № 3257, від 03.10.2016 № 3288, від 05.10.2016 № 3316).

Позивачем не було погоджено проведення арбітражного аналізу в запропонованій відповідачем лабораторії, яка проводила паралельний аналіз.

Відповідач звертався із запитами до наданих позивачем установ та підприємств щодо проведення арбітражного аналізу.

В подальшому відповідач у листі від 05.10.2016 повідомив позивача, що жодна з вказаних лабораторій не погодилася на проведення арбітражного аналізу.

Разом з тим, позивачем здійснено розрахунок розміру додаткової плати за скид понаднормативних забруднень за весь обсяг стічних вод, відведених від майданчиків відповідача в мережі міськканалізації за період: липень 2016 року - вересень 2016 року в сумі 172 633, 81 грн., про стягнення яких і заявлено даний позов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств в систему каналізування м. Запоріжжя, водоканал має право погодитися з результатами паралельного аналізу та арбітражний аналіз не проводити, або у разі не згоди з результатами паралельного аналізу водоканал спільно з підприємством здійснює арбітражний аналіз в якій-небудь акредитованій хімічній лабораторії за рахунок підприємства. Проте позивачем в порушення вимог вказаних Правил приймання стічних вод підприємств в систему каналізування м. Запоріжжя пошук акредитованої лабораторії на проведення арбітражного аналізу здійснено не було, у зв'язку з чим порушено вимоги п. 7.9.24 Правил приймання стічних вод підприємств в систему каналізування м. Запоріжжя, яким передбачено, що "арбітражний аналіз здійснює водоканал спільно з підприємством в якій-небудь акредитованій хімічній лабораторії".

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постановляючи нове - про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки Правилами приймання стічних вод підприємств в систему каналізування м. Запоріжжя не визначено особу, на яку покладається обов'язок щодо організації проведення арбітражного аналізу, саме відповідач, як ініціатор такого аналізу та зацікавлена сторона, повинен був організувати його проведення та запропонувати водоканалу незалежну лабораторію, час та місце проведення арбітражного аналізу, чого останнім зроблено не було. В свою чергу, відповідач жодних дій саме для організації арбітражного аналізу не здійснив, продовжував проводити з позивачем переписку, за результатами якої сторонами не погоджено проведення арбітражного аналізу, а термін зберігання арбітражної проби сплив. Крім цього, лабораторією, що проводила паралельний аналіз, не дотримано ані п. 9.2 "Керівництва з експлуатації" автоматичного аналізатора "МИКРАН" з методикою проведення аналізу за показниками "Нафтопродукти" (Методика "Мікран" надана відповідачем до матеріалів справи), ані п. 8.1 Методики виконання вимірювань масової концентрації нафтопродуктів в воді аналітичним аналізатором "Мікран" ( MBB 081/12-57-00 ), на яку є посилання в Журналі 3 (робочий журнал), щодо виконання пробовідбору згідно КНД 211.1.0.009-94 (п. 7.7 - проба на нафтопродукти має відбиратись в окремий скляний посуд для можливості змиву осаду на стінках посуду, має використовуватись весь обсяг проби). Також надане відповідачем "Керівництво з експлуатації" автоматичного аналізатора "МИКРАН" з методикою проведення аналізу за показниками "Нафтопродукти" (Методика "Мікран") не має позначки (шифру) (MBB 081/12- 57-00), на який міститься посилання в Журналі 1 (робочий журнал), тобто неможливо встановити, за якою методикою проводилось вимірювання, чи є вона атестованою, дійсною, належною, не вказані причини розбіжностей наданої методики "Мікран" та Методики MBB 081/12-57-00, на яку міститься посилання в Журналі 3.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1 ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 (далі - Правила № 37) (які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) водоканали мають право, зокрема, контролювати якість, кількість та режим скиду стічних вод підприємств.

У п. 1.5 Правил № 37 встановлено, що на підставі цих Правил та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у систему каналізації населених пунктів водоканали розробляють місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту, в яких установлюються допустимі концентрації для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися підприємствами в систему каналізації, а також визначаються місцеві особливості приймання стічних вод підприємств у міську каналізацію.

Пунктом 1.6 Правил передбачено, що місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджують виконавчі органи місцевих рад за поданням Водоканалів після погодження з територіальними органами Мінекоресурсів та Міністерства охорони здоров'я України. Місцеві Правила приймання є обов'язковими для всіх Підприємств, яким Водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради.

Судами обох інстанцій встановлено, що місцеві Правила приймання стічних вод (Правила приймання стічних вод підприємств в систему каналізування м. Запоріжжя) затверджені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.05.2003 № 167 (далі - Правила № 167).

Відповідно до п. 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані, зокрема, виконувати в повному обсязі вимоги Правил № 37, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги, дотримуватись установлених водоканалом кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках підприємства, а також оплачувати рахунки за скид понаднормативних забруднень при порушенні встановлених показників.

Згідно з п. 4.2 Правил № 37 стічні води, які підлягають прийманню до міської каналізаційної мережі, не повинні містити забруднюючі речовини з перевищенням допустимих концентрацій, установлених місцевими Правилами приймання.

Пункт 7.10 Правил № 37 передбачав, що при виявленні перевищення ДК забруднень, установлених договором або місцевими Правилами приймання, водоканал після закінчення аналізу направляє підприємству повідомлення про виявлене перевищення ДК забруднень (листом або телефонограмою) у термін, визначений місцевими Правилами приймання, але не більше 15 днів.

Відповідно до п. 2.1 Правил № 37 водоканали мають право, зокрема, пред'являти підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень, при порушенні як цих Правил, так і місцевих Правил приймання.

Відповідно до положень п. "є" ч. 2, ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до п. 7.5 Правил № 37 водоканал здійснює контроль за витратою та якістю стічних вод, що скидають підприємства.

Пунктом 7.8 Правил № 37 передбачено, що з метою контролю якості стічних вод підприємств водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень.

У п. 7.9.8 Правил № 167 встановлено, що основний аналіз - це аналіз якості стічних вод, за результатами якого робиться висновок щодо якісних показників стічних вод, наявності або відсутності в стічних водах перевищення ДК, встановлений для даного підприємства (об'єкту); основний аналіз виконується водоканалом.

Згідно з п. 7.9.16 Правил № 167 паралельний аналіз проби - це аналіз проби, відібраної паралельно з основним, та виконаний підприємством; паралельний аналіз може бути використаний як водоканалом, так і підприємством для перевірки та уточнення результатів основного аналізу.

Відповідно до п. 7.9.22 Правил № 167 у разі розбіжності результатів основного та паралельного аналізів: - до 10%-приймається значення концентрацій основного аналізу; - понад 10% може бути проведений арбітражний аналіз проб.

Пунктом 7.9.23 Правил № 167 передбачено, що водоканал має право погодитися з результатами паралельного аналізу та арбітражний аналіз не проводити; в такому випадку усі розрахунки проводяться згідно з розрахунком паралельного аналізу.

Згідно з п. 7.9.24 Правил № 167 арбітражний аналіз здійснює водоканал спільно з підприємством в якій-небудь акредитованій хімічній лабораторії (за згодою сторін) в такому порядку: - до арбітражної проби додається акт відбору проб стічних вод: - зняття пломб з проби для арбітражного аналізу відбувається у присутності представника підприємства, лабораторії та водоканалу; - арбітражний аналіз проби проводиться тільки по інгредієнтах, щодо концентрацій яких виникли розбіжності; - результати арбітражного аналізу оформлюється офіційним документом лабораторії, що проводила аналіз.

Усі витрати, як передбачено п. 7.9.26 Правил № 167, пов'язані з проведенням арбітражного аналізу, здійснює підприємство.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що оскільки Правилами № 167 не визначено особу, на яку покладається обов'язок щодо організації проведення арбітражного аналізу, саме відповідач, як ініціатор такого аналізу та зацікавлена сторона, повинен був організувати його проведення та запропонувати водоканалу незалежну лабораторію, час та місце проведення арбітражного аналізу.

В свою чергу судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач жодних дій саме для організації арбітражного аналізу не здійснив, продовжував проводити з позивачем переписку, за результатами якої сторонами не погоджено лабораторії, у якій здійснюватиметься проведення арбітражного аналізу.

Крім цього апеляційним господарським судом встановлено, що лабораторією, яка проводила паралельний аналіз, не дотримано п. 9.2 "Керівництва з експлуатації" автоматичного аналізатора "МИКРАН" з методикою проведення аналізу за показниками "Нафтопродукти" (Методика "Мікран" надана відповідачем до матеріалів справи) та п. 8.1 Методики виконання вимірювань масової концентрації нафтопродуктів в воді аналітичним аналізатором "Мікран" ( MBB 081/12-57-00 ), на яку є посилання в Журналі 3 (робочий журнал), щодо виконання пробовідбору згідно КНД 211.1.0.009-94 (п. 7.7 - проба на нафтопродукти має відбиратись в окремий скляний посуд для можливості змиву осаду на стінках посуду, має використовуватись весь обсяг проби). Також надане відповідачем "Керівництво з експлуатації" автоматичного аналізатора "МИКРАН" з методикою проведення аналізу за показниками "Нафтопродукти" (Методика "Мікран") не має позначки (шифру) (MBB 081/12- 57-00), на який міститься посилання в Журналі 1 (робочий журнал), тобто неможливо встановити, за якою методикою проводилось вимірювання, чи є вона атестованою, дійсною, належною, не вказані причини розбіжностей наданої методики "Мікран" та Методики MBB 081/12-57-00, на яку міститься посилання в Журналі 3.

Таким чином, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного господарського суду в частині встановлення обов'язку відповідача здійснити оплату за скид понаднормативних забруднень у комунальну каналізацію.

Разом з тим, відповідно до ст. 34 ГПК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, необхідно враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування у справі.

Колегія суддів касаційної інстанції також зауважує, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, № 22330/05, від 05.02.2009).

При цьому принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справах Мала проти України, № 4436/07, від 03.07.2014, Богатова проти України, № 5231/04, від 07.10.2010).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (див. рішення Суду у справі Мала проти України, № 4436/07, від 03.07.2014).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення Суду у справі Гірвісаарі проти Фінляндії, № 49684/99, від 27.09.2001).

Колегія суддів касаційної інстанції також зазначає, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи. Це право, у свою чергу, базується на стандарті відкритого й прозорого здійснення правосуддя, а отже, покликане захищати осіб від свавілля та зловживань у процесі судочинства. При цьому мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження, а належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний перегляд справи.

В свою чергу апеляційний господарський суд, дійшовши висновку про задоволення позову та стягнувши з відповідача на користь позивача заявлену у позові суму плати за скид понаднормативних забруднень у комунальну каналізацію в повному обсязі, жодним чином не обґрунтував правильності здійснення позивачем такого розрахунку, та не мотивував своє рішення у відповідній частині, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості перевірити правильність вказаного висновку (про стягнення 172 633, 81 грн.).

В свою чергу оскільки предметом позову є стягнення плати за скид понаднормативних забруднень у комунальну каналізацію, під час судового розгляду підлягають встановленню не тільки обставини наявності чи відсутності у відповідача обов'язку з оплати відповідних сум, але й мають досліджуватися обставини правильності здійсненого їх розрахунку, позаяк стягнення з відповідача відповідної суми, без перевірки правильності її нарахування, свідчить про недотримання положень ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), відповідно до яких господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верхвоного Суду, беручи до уваги передбачені ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а також зважаючи на положення ч. 4 ст. 310 ГПК України дійшла висновку, що постанова апеляційного господарського суду у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надати належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 у справі № 904/6848/17 підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат, відповідно до ст. 129 ГПК України, не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" в особі ВП "Запорізьке територіальне управління" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 у справі № 904/6848/17 скасувати.

Справу № 904/6848/17 направити на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя- Ткаченко Н.Г.

Судді - Білоус В.В.

Пєсков В.Г.