РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2018 р.Справа № 910/2782/17

За позовом Анімаккорд Лтд

до Фізичної особи - підприємця Власенко-Луцького Олександра

Сергійовича

про стягнення 37 230,00 грн. компенсації за порушення виключних

авторських прав

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді у господарському суді міста Києва перебуває справа №910/2782/17 за позовом Компанії Анімаккорд Лтд до Фізичної особи - підприємця Власенко-Луцького Олександра Сергійовича про стягнення 37 230,00 грн. компенсації за порушення виключних авторських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач незаконно використовує об'єкти виключних авторських прав позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь", у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації за порушення авторських прав у розмірі 37 230,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову з підстав:

- недоведеності факту порушення авторських прав;

- недоведеності належності позивачу авторських прав.

Ухвалою від 23.05.2017 р. у справі призначено судову експертизу відеозапису, проведення якої доручено судовим експертам Департаменту судової експертизи та експертних досліджень у сфері інтелектуальної власності Державного підприємства "Інформаційні судові системи", провадження у справі зупинено.

До господарського суду міста Києва з експертної установи надійшло клопотання експерта про надання доказів, зміну редакції питання та визначення експерта.

Ухвалою суду від 05.02.2018 р. провадження у справі поновлено, витребувано від Компанії Анімаккорд Лтд у зафіксованій на матеріальному носії формі серію під назвою "День варенья" мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь»; питання №4 ухвали суду від 23.05.2017 р. викладено у редакції: «Чи має місце відтворення мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь» та, зокрема, серії під назвою «День варенья» у відеозапису, що надано позивачем на підтвердження публічного показу твору у магазині ІНФОРМАЦІЯ_1, що міститься у матеріалах справи (а.с. 102)?»; залучено до проведення судової експертизи судового експерта Ускова Кирила Юрійовича; зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.

До господарського суду міста Києва з експертної установи надійшли матеріали справи з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи у зв'язку з несплатою вартості дослідження.

Ухвалою від 26.04.2018 р., у зв'язку з набранням з 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII, поновлено провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 30.05.2018 р.

Протокольною ухвалою від 30.05.2018 р. відкладено підготовче засідання на 21.06.2018 р.

Протокольною ухвалою від 21.06.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.07.2018р.

У судовому засіданні 18.07.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №170.

У судовому засіданні 18.07.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Компанія Анімаккорд Лтд (позивач) є власником виключних прав на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" згідно Договору № ММ-2 від 10.12.2014 р. про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "Маша и Медведь" і "Машины сказки").

Згідно вказаного Договору ТОВ "Маша и Медведь" передало позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша и Медведь".

Пунктом 3 параграфу А до Договору визначено, що "Аудіовізуальні твори" - означає спільно кольорові анімаційні серіали "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами Серій, Керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною Серій, в тому числі графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані об'єкти безпосередньо у Додатках до цього Договору.

Згідно п. 4 Акту передачі прав № 1 від 01.01.2015 р. до Договору про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (серіали "Маша та Ведмідь" та "Машині казки") № ММ-2 від 10 грудня 2014 p., одночасно з передачею права на Аудіовізуальні твори "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", вказані у п. 2 та п. 3 вище Правовласник передав Набувачу у повному обсязі виключні права на всі юридично значимі елементи та об'єкти Аудіовізуального твору, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали Серій, Керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів Аудіовізуальний творів та їх окремих Серій, перерахованих у п. 2 та п. 3 вище, графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи названі вказані елементи та об'єкти безпосередньо у Додатках до Договору.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, Компанія Анімаккорд Лтд є власником виключних прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та на його частини, в тому числі персонаж "Маша", що може використовуватися самостійно і який в силу статті 9 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Як зазначає позивач, 25.01.2017 р. у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, господарську діяльність у якому здійснює фізична особа - підприємець Власенко-Луцький Олександр Сергійович (надалі - відповідач) здійснювався публічний показ шляхом публічної демонстрації аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" (серія День варенья»).

Показ здійснювався на стаціонарно встановленому телевізорі в приміщенні магазину, де здійснюється реалізація дитячих товарів. Телевізор розміщено таким чином, що кожен відвідувач як магазину, так і випадковий перехожий, яких проходив повз нього мав можливість вільного доступу до перегляду твору.

Факт публічного показу з боку відповідача підтверджується відеозаписом, долученим позивачем до матеріалів справи.

При цьому, позивач стверджує, що ним не надавався відповідачу будь-який дозвіл на використання будь-яким способом ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", ні його частин; між позивачем та відповідачем не укладалось жодних договорів на використання зазначеного персонажу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Пунктом 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

За таких обставин, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 37 230,00 грн. (10 мінімальних розмірів мінімальних розмірів заробітної плати).

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що позивачем не доведено факт порушення авторських прав.

Такі доводи відповідача ґрунтуються, зокрема, на тому, що відповідач ніколи не здійснював і не здійснює публічного показу будь-чого у приміщенні магазину, так як цей телевізор транслює телеканали, що є фактом публічного сповіщення, а не показу.

З цього приводу суд зазначає, що відповідач, встановивши телевізор у приміщенні, у якому здійснюється його господарська діяльність, несе відповідальність за демонстрацію всієї інформації, яка стала доступною необмеженій кількості відвідувачів магазину, та дотримання вимог ЗУ "Про авторське право та суміжні права" при цьому, незалежно від того, чи здійснюється трансляція телевізійних каналів, радіо, чи транслюються підібрані господарюючим суб'єктом твори з будь-яких матеріальних носіїв.

Таким чином, за результатом дослідження матеріалів справи, суд дійшов висновку про доведеність тверджень позивача про порушення його виключних майнових авторських прав відповідачем шляхом демонстрації у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" (серія День варенья»), за допомогою стаціонарно встановленого телевізору в приміщенні магазину.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність належності позивачу виключних авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь", оскільки вони не відповідають дійсності та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, договором № ММ-2 від 10.12.2014 р. з додатками (а.с. 21-67).

Щодо вимог про стягнення з відповідача компенсації у розмірі 37 230,00 грн. (10 мінімальних розмірів мінімальних розмірів заробітної плати), суд зазначає наступне.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

В обґрунтування розміру заявленої до стягнення компенсації позивач зазначає, що відповідачем неодноразово порушувались права позивача на вказаний аудіовізуальний твір.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у матеріалах справи наявні належні докази вчинення відповідачем двох окремих порушень двох самостійних об'єктів авторських прав позивача - персонаж "Маша" та персонаж "Медведь" з мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Крім того, пунктом 26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" роз'яснено, що використання творів та/або об'єктів суміжних прав, - якщо інше не встановлено законом, - допускається лише на підставі передбаченого статтею 1107 ЦК України договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Пунктом 29 цієї ж Постанови звернуто увагу на те, що з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати, зокрема, те, що позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем; відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1 841,00 грн.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у загальному розмірі 18 410,00 грн., тобто у розмірі мінімальної компенсації за використання мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Необхідність використання такої розрахункової величини висловлено і Верховним судом, зокрема, у постанові від 03.04.2018 р. у справі №910/6038/16.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації у загальному розмірі 18 410,00 грн. доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє із зазначених вище підстав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням обставин даної справи, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Власенко-Луцького Олександра Сергійовича (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь компанії Анімаккорд Лтд (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, буд.6, корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; T.I.C. 12244451M; VAT реєстраційний номер CY10244451K) 18 410 (вісімнадцять тисяч чотириста десять) грн. 00 коп. компенсації та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.08.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна