ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" липня 2018 р. Cправа №902/262/18

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Німенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом Служби зовнішньої розвідки України, м.Київ

до фізичної особи - підприємця Гапонової Анастасії Павлівни, м.Вінниця

про стягнення 7788,21 грн штрафних санкцій, нарахованого в зв'язку з неналежним виконанням обов'язків згідно договору поставки

за участю представника позивача Мітлицької Олени Олександрівни, довіреність №5/3/30Б від 12.01.2018;

відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався

В С Т А Н О В И В :

В провадженні господарського суду Вінницької області знаходиться справа №902/262/18 за позовом Служби зовнішньої розвідки України про стягнення з фізичної особи - підприємця Гапонової Анастасії Павлівни 7788,21 грн штрафу, нарахованого з посиланням на неналежне виконання відповідачем обов'язків згідно договору "на закупівлю товарів" №751/17 від 28.11.2017 щодо поставки запчастин для автомобілів у визначений строк.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що п.7.2 даного правочину сторони погодили: "За порушення строків виконання зобов'язання відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 1% вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % відсотків вказаної вартості."

Посилаючись на порушення відповідачем домовленості між сторонами стосовно постачання товару до 11.12.2017 (п.5.1), Службою зовнішньої розвідки України відповідно до п.7.2 договору та ст.ст. 230, 231, 232 ГК України за період з 12.12.2017 по 28.12.2017 нараховано штрафні санкції в розмірі 11768,93 грн (всього за 17 днів) (69229,00*1%*17 =11768,93). При цьому, у зв'язку зі сплатою відповідачем 3980,72 грн штрафних санкцій в добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом про стягнення 7788,21 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву б/н від 06.06.2018 заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на наступне.

Так, згідно пункту 5.1 договору, крайній строк поставки - 11.12.2017.

Визначений п.п. 3, 4, 5, 6 та п.7 специфікації товар на суму 45813,00 грн був поставлений вчасно - 11.12.2018, про що свідчить видаткова накладна №449 від 11.12.2018.

Товар, про який зазначено в п.1 та п.2 специфікації на суму 23416,00 грн, згідно видаткової накладної №457 був поставлений 28.12.2018.

З огляду на вказане, період прострочення з 11.12.2017 по 28.12.2017 складає 17 днів, а тому зважаючи на приписи ч.3 ст.549 ЦК, розмір пені має бути розрахований з урахуванням суми товару, що поставлений із запізненням, та становить: 23416,00*1%/100%*17 днів = 3980,72 грн.

При цьому, як стверджує відповідач, вказана сума була оплачена останнім згідно відповіді на претензію (лист-відповідь на претензію №100 від 02.02.2018).

Також фізична особа - підприємець Гапонова Анастасія Павлівна на підставі ст.233 та ст.551 ЦК України просила суд зменшити розмір штрафних санкцій заявлених позивачем до стягнення.

Позивач у відповіді на відзив б/н від 12.07.2018, заперечуючи доводи відповідача щодо зменшення пені, посилається на те, що укладаючи договір, відповідачка, погодилась зі встановленими строками і повинна була виконати взяті зобов'язання.

Ухвалою суду від 30.05.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/262/18; розгляд справи №902/262/18 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначити на 30.07.2018.

На визначену судом дату в судове засідання з'явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Окрім того суд зважає на положення ст. 248 ГПК України, яка встановлює строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що 28.11.2017 між Службою зовнішньої розвідки України (позивач, замовник) та фізичною особою-підприємцем Гапоновою Анастасією Павлівною (відповідач, постачальник) було укладено договір на закупівлю товару №751/17.

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов'язується поставити запчастини для автомобілів (товар), а замовник зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2. договору найменування предмета закупівлі відповідно до ДК 021:2015 - код CPV 42140000-2 (Зубчасті колеса, зубчасті передачі та приватні елементи).

Ціна, найменування (асортимент) кількість товару обумовлюються у додатку №1 "Специфікація", який додається до даного договору і є його невід'ємною частиною (п.1.3. договору).

Згідно п.3.3 договору сума договору складає 69229,00 грн, без ПДВ.

Сторони також визначили, що постачання товару має здійснюватись до 11.12.2017 (п.5.1).

Пунктом 5.4. договору встановлено, що видаткові накладні на поставлений товар складаються постачальником на підставі довіреності замовника та передаються на підпис представнику замовника у момент передачі товару.

Приймання товару здійснюється замовником відповідно до видаткової накладної (п. 5.5. договору)

Пунктом 5.6 договору передбачено, що датою поставки є дата отримання замовником товару від постачальника згідно видаткової накладної, підписаної сторонами.

Замовник зобов'язаний прийняти поставлений товар згідно видаткової накладної та сплатити вартість товару у порядку, передбаченому договором (п.6.1.2 та п.6.1.3 договору).

Постачальник зобов'язаний надати товар у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору (п.6.3.2. договору).

Відповідно до п.6.3.6 договору постачальник зобов'язується забезпечити поставку товару у строки, встановлені ним.

Згідно п.7.2. договору, сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов'язання відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 1% вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % відсотків вказаної вартості.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє щодо бюджетних зобов'язань до 31.12.2017, а стосовно інших зобов'язань, взятих Сторонами за цим Договором - до їх повного виконання (п.10.1 договору).

Додатком №1 до договору (Специфікація) Сторони погодили асортимент, кількість та ціну поставки Товару.

Додатком 2 до договору "Технічні вимоги" сторонами погоджено, що постачальник повинен поставити замовнику товар, якість якого відповідає стандартам, технічним умовам, сертифікату виготовлювача, зразку, технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідачем було поставлено обумовлений договором товар за видатковими накладними №449 від 11.12.2018 на суму 45813,00 грн та №457 від 28.12.2018 на суму 23416,00 грн (а.с.15-16).

За доводами позивача товар відповідачем поставлено з порушенням строків, визначених договором, що за умовами п.7.2. договору є підставою для нарахування штрафних санкцій у вигляді пені, що становить 1% від вартості договору за кожен день прострочення.

Суд зауважує, що даний пункт договору не є нікчемним в силу закону і не визнано судом недійсним.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №5/3/125/ПБ від 06.02.2018 з вимогою сплатити штрафні санкції у розмірі 11768,93 грн за період з 12.12.2017 по 28.12.2017 (за 17 днів). Додатком №1 до претензії зазначено розмір штрафних санкцій (пені) за порушення умов договору (69229,00*1%*17=11768,93) (а.с.18-19).

21.02.2018 на адресу позивача надійшла відповідь відповідачки №100, якою остання частково визнала претензію №5/3/125/ПБ від 06.02.2018, а саме в частині сплати штрафних санкцій у розмірі 3980,72 грн (а.с.20).

Відтак, як стверджує позивач, та визнається відповідачем, фізичною особою - підприємцем Гапоновою Анастасією Павлівною сплачено на користь Служби зовнішньої розвідки України штрафні санкції у розмірі 3980,72 грн. Решта суми пені у розмірі 7788,21 грн відповідачем залишилась не погашеною, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору №751/17 від 28.11.2017 між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Керуючись зазначеними положеннями суд дійшов висновку, що товар згідно видаткової накладної №449 від 11.12.2017 фізичною особою - підприємцем Гапоновою А.П. поставлений вчасно.

Враховуючи, що у відносинах між сторонами мала місце поставка товару 28.12.2017 на суму 23416,00 грн, суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем обов'язку стосовно вчасної поставки товару, який визначений пунктом 5.1 договору №751/17 від 28.11.2017, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України.

За неналежне несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позивачем нараховано у відповідності до п.7.2. договору 7788,21 грн пені.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України, що також узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 09.04.2012.

Суд також зважає, що спірний договір не є нікчемним в силу закону і не визнаний недійсним, в тому числі щодо нарахування штрафних санкцій виходячи "...від вартості договору".

Відтак позивачем правомірно заявлено до стягнення 7788,21 грн пені, нарахованої з урахуванням вартості договору, про яку зазначено в п.3.3 (69229,00 грн).

З урахуванням викладеного суд не приймає аргумент відповідача стосовно того, що "розмір пені розраховано неправильно", з порушенням ч.3 ст.549 ЦК України, відповідно до якої вона мала бути обчислена у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а саме 23416,00 грн, оскільки, як вже було зазначено, розрахунок позивача, здійснений на підставі п.7.2 договору №751/17 від 28.11.2017, з урахуванням визначеної п.3.3 суми договору 69229,00 грн. Дана умова правочину відповідає ч.4 ст.231 ГК України, а відтак не є нікчемною, не визнана недійсною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.11.2010, відповідно до якої: "право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 статті 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст.627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості."

Разом з тим, розглядаючи клопотання відповідача, викладене в відзиві на позовну заяву б/н від 06.06.2018, щодо зменшення розміру пені суд виходить з наступного.

В силу ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як роз'яснено у п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Як вбачається зі змісту договору №751/17 від 28.11.2017, та видаткових накладних №449 від 11.12.2017 та №751/17 від 28.11.2017, загальна ціна договору становить 69229,00 грн, а позивачем заявлено до стягнення 7788,21 грн штрафний санкцій.

При цьому, судом приймаються до уваги слідкуючі обставини справи.

Так, при поставці товару по видатковій накладній №449 від 11.12.2017 на суму 45813,00 грн відповідач поставив товар вчасно, а при поставці товару згідно видаткової накладної №751/17 від 28.11.2017 на загальну суму 23416,00 грн здійснив прострочу лише на 17 днів (період прострочення з 11.12.2017 по 28.12.2017).

Відтак, суд констатує не співмірність заявлених вимог про стягнення 7788,21 грн пені, в порівнянні з коштами, сплаченими за поставку товару за договором, згідно видаткової накладної №751/17 від 28.11.2017 на загальну суму 23416,00 грн, які можуть призвести до негативних наслідків в господарській діяльності відповідача.

Крім того, приймаючи відповідне рішення, господарський суд враховує, що представник позивача під час розгляду справи в суді не зміг визначити в чому полягають понесені Службою зовнішньої розвідки України збитки простроченням поставки товару відповідачем, а відтак і їх розмір.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені), а тому зменшує їх до 50 відсотків.

Враховуючи вищевикладене, суду приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені за затримку поставки товару підлягають частковому задоволенню, в сумі 3894,11 грн.

З огляду на вказане вище, позовні вимоги в частині стягнення 3894,11 грн пені задоволенню не підлягають.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що позивачем доведено наявність порушення відповідачем зобов'язання за договором, з урахуванням фактичних обставин, наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Гапонової Анастасії Павлівни (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Служби зовнішньої розвідки України (вул.Нагірна, 24/1, м.Київ, 04107, ) 3894,11 грн пені та 1762 грн понесених витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Копію рішення направити учасникам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Повне рішення у справі №902/262/18 складено 06 серпня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - Службі зовнішньої розвідки України (04107, м.Київ, вул. Нагірна,24/1) 3,4 - відповідачу - ФОП Гапонова А.П. (АДРЕСА_3 АДРЕСА_1)