РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2018 р.

м. Київ

Справа № 911/1007/18

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62, )

до Приватного акціонерного товариства "Агрофірма Березанська птахофабрика" (07534, Київська обл., Баришівський район, с. Садове, вул. Комсомольська, 15 )

про cтягнення 77472,57 грн пені, 42573,50 грн втрат від інфляції, 8330,36 грн 3% річних згідно договору поставки №18 від 20.02.2015,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява №14/05 від 15.05.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" до Приватного акціонерного товариства "Агрофірма Березанська птахофабрика" про стягнення 77472,57 грн пені, 42573,50 грн втрат від інфляції, 8330,36 грн 3% річних згідно договору поставки №18 від 20.02.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2018 вказану позовну заяву залишено без руху.

29.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області позивачем було подано заяву №29/05-18 від 29.05.2018 про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали господарського суду Київської області від 18.05.2018. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви №14/05 від 15.05.2018.

Позов обґрунтований наступним:

- 20.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Агрофірма Березанська птахофабрика" (покупець) було укладено договір поставки № 18;

- позивач у період 2015-2016 роках поставляв відповідачу продукцію, відповідно до зазначеного договору, проте, відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобовязання з оплати товару, у звязку з чим Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення 173753,21 грн боргу;

- ухвалою господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/2679/17 затверджено мирову угоду сторін, погоджено строки оплати заборгованості;

- заборгованість, що була погоджена сторонами в мировій угоді, була сплачена відповідачем з прострочення встановленого угодою строку, а саме рівними платежами, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 77472,57 грн пені, 42573,50 грн втрат від інфляції, 8330,36 грн 3% річних згідно договору поставки №18 від 20.02.2015.

Ухвалою від 04.06.2018 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом пятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 28.06.2018; відповідачу заперечень до 04.07.2018.

Відзив на позов відповідач у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом. Вказаний факт підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень вх. № 16565/18 від 31.05.2018, вх. № 19943/18 від 03.07.2018.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від субєктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Агрофірма Березанська птахофабрика" (покупець) було укладено договір поставки № 18, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, передати у власність покупцеві прокладку горбкувату для пакування яєць, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти та оплатити її.

Ціна на продукцію визначається та узгоджується сторонами в протоколі узгодження договірної ціни на продукцію, який є невідємною частиною договору та може бути переглянута постачальником в разі зміни цін на сировину, енергоносії, нафтопродукти та на неоплачену покупцем продукцію. Розрахунки за кожну одержану партію продукції покупець здійснює безпосередньо з постачальником, безготівково, шляхом перерахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок, вказаний в п. 9 договору, у строк не пізніше 7 календарних днів з дня її отримання. Ціна може погоджуватись, як на кожну поставку продукції, так і одночасно на декілька поставок.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період 2015-2016 роках поставляв відповідачу продукцію, відповідно до зазначеного договору, проте, відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобовязання з оплати товару, у звязку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення 173753,21 грн боргу. Обсяг поставок та оплат відображено в акті звіряння взаємних розрахунків за період з 02.02.2015 по 26.07.2017 (копія підписаного сторонами акту міститься в матеріалах справи).

В рамках розгляду вказаного спору, ухвалою господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/2679/17 затверджено мирову угоду сторін. Відповідно до п. 1 якої боржник заявляє, що його заборгованість, що виникла на підставі Договору № 18 від 20.02.2015, перед стягувачем на момент укладення цієї Мирової угоди становить 156 378,21 грн. - сума основного боргу з урахуванням оплати 24.10.2017 в сумі 17 375,00 грн (платіжне доручення № 432 від 24.10.2017 р.); 2 606,31 грн - судові витрати.

В п. 2 Мирової угоди сторони встановили графік погашення заборгованості: 52994,83 грн до 01.12.2017; 52994,84 грн до 01.01.2018; 52994,84 грн до 01.02.2018.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість, що була погоджена сторонами в мировій угоді, була сплачена відповідачем з простроченням встановленого угодою строку, а саме рівними платежами 03.04.2018, 04.04.2018, 05.04.2018. Вказаний факт підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, наданими Публічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1».

Отже, у позивача виникло право на нарахування пені, 3% річних, та втрат від інфляції на суму простроченої заборгованості, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 77472,57 грн пені, 42573,50 грн втрат від інфляції, 8330,36 грн 3% річних згідно договору поставки №18 від 20.02.2015.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Покупець несе відповідальність за своєчасність оплати продукції за умовами договору. У випадку несвоєчасної оплати поставленою продукції, покупець від суми замовлення сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, коли сплачується пеня, за кожен день такого прострочення (п. 6.5. договору).

Сторони домовились, що строк нарахування штрафних санкцій визначених цим договором, і строк позовної давності на їх стягнення, не обмежується шістьма місяцями і/або роком, штрафні санкції нараховуються до моменту належного виконання забезпеченого ними зобовязання або до моменту звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій в межах строку загальної позовної давності (три роки) (п. 6.7. договору).

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних, здійснені позивачем, суд встановив, що вони є арифметично невірними, оскільки здійснені за період з 13.08.2016 по 05.04.2018 та включають день фактичної оплати, тоді як день фактичної оплати не включається в період часу, за який здійснюється таке нарахування (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Отже, склавши власний розрахунок, суд встановив що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3% річних підлягають задоволенню частково, у сумі 77326,90 грн пені, 8317,51 грн 3% річних.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, то він є арифметично вірним та складеним відповідно до вимог чинного законодавства, тож вимога про стягнення з відповідача 42573,50 грн втрат від інфляції підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміу задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 231, 233, 236 - 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Агрофірма Березанська птахофабрика" (07534, Київська обл., Баришівський район, с. Садове вул. Комсомольська, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвенс-Інвест" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62, ) 77326,90 грн пені, 8317,51 грн 3% річних, 42573,50 грн втрат від інфляції, а також 1923,27 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 31.07.2018.

Суддя А.Ф. Черногуз