ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1813/16
Одеський апеляційний господарський суд складі:

головуючого судді: Принцевської Н.М.

суддів: Аленіна О.Ю., Ярош А.І.,

(Одеський апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання - Іванов І.В.,

За участю представників:

Від Обслуговуючого кооперативу "Об'єднання бійців АТО "Захисник" - Серек-Басан Ю.В., довіреність № б/н, від27.05.18;

Керівник Дочірнього підприємства "Маккенлі" - Приміч Д.В., паспорт серія НОМЕР_1 від 17.10.12;

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рів'єра 2" - Тодоров В.П., довіреність №7/12, від 12.07.17;

від ДП Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" в особі Одеської філії - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Маккенлі" та Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року

у справі № 916/1813/16

за позовом Дочірнього підприємства "Маккенлі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рів'єра 2" та Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" в особі Одеської філії,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Рів'єра 2") - Обслуговуючого кооперативу "Об'єднання бійців АТО "Захисник",

про визнання недійсним договору суборенди та зобов'язання вчинити певні дії,

(суддя першої інстанції: Никифорчук М.І., дата та місце прийняття рішення: 09.09.2016, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Дочірнє підприємство "Маккенлі" (далі - ДП "Маккенлі") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рів'єра 2" (далі - ТОВ "Рів'єра 2") і Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" в особі Одеської філії (далі - ДП "ДІСЕД" в особі Одеської філії), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (далі - Фонтанська сільрада), з позовом про:

- визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 16.12.2015, укладеного між ДП "Маккенлі" та ТОВ "Рів'єра 2", зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2016 за № 14576001 та 26.05.2016 року за № 14701262;

- зобов'язання ДП "ДІСЕД" в особі Одеської філії внести запис про скасування державної реєстрації прав від 17.05.2016 № 14576001 та від 26.05.2016 № 14701262 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- зобов'язання ТОВ "Рів'єра 2" повернути ДП "Маккенлі" земельну ділянку, загальною площею 33,058 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДП "Маккенлі" не укладало жодних договорів суборенди, а спірний договір є таким, що укладено та спрямовано на протиправне заволодіння майном ДП "Маккенлі" з використанням викрадених попереднім керівником печаток і документів. Доказами того, що договір суборенди земельної ділянки від 16.12.2015 ним не укладався, на думку позивача, є те, що цей договір було зареєстровано лише 17.05.2016 та 26.05.2016, що не відповідає вимогам чинного законодавства, посилаючись на приписи статей 203, 215 Цивільного кодексу України наголошуючи на відсутності волевиявлення позивача на укладення спірного договору. Крім того, позивач зазначив про відсутність згоди орендодавця земельної ділянки - Фонтанської сільради на передачу частини земельної ділянки в суборенду, що є порушенням пункту 28 договору оренди земельної ділянки від 24.10.2007, укладеного між позивачем і Фонтанською сільрадою.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 (суддя Никифорчук М.І.) відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд першої інстанції аргументував рішення недоведеністю позовних вимог, дійшовши висновку, що спірний договір суборенди укладено повноважними представниками сторін договору та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, звернулись до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 по справі №916/1813/16 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПП «Маккенлі» зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ним не зазначено які саме норми матеріального права були порушені при укладанні спірного договору, а також те, що новим керівником не доведено факту відсутності обізнаності про наявність спірного договору суборенди.

На думку позивача, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є законодавчо встановленою підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відсутність волевиявлення ДП «Маккенлі» на передачу земельної ділянки в суборенду підтверджується, на думку заявника апеляційної скарги, тим, що спірний договір було зареєстровано майже через чотири місяці після призначення нового керівника підприємства і відповідач не звертався до останнього з відповідним повідомленням.

Крім того, на запит нового керівництва ДП «Маккенлі» Фонтанська сільська рада листом від 25.02.2016 повідомила, що земельні ділянки передані в оренду позивачеві, у суборенду не передавались.

Апелянт зазначає, що, враховуючи зникнення попереднього керівника ДП «Маккенлі» ОСОБА_4 без передачі печатки, статуту, бухгалтерської та іншої господарської документації, є підстави вважати, що договір суборенди було підписано з використанням протиправно привласненої печатки підприємства позивача.

Також, в судовому засіданні директор ДП «Маккенлі» неодноразово звертав увагу суду на те, що акт приймання-передачі земельної ділянки у суборенду відповідачем-1 не надано, будь-якої довіреності на ім'я ОСОБА_5 на здійснення представництва інтересів ТОВ «МАККЕНЛІ» на укладення договору суборенди земельної ділянки не видавалося, що також підтверджує відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного договору, а також сам факт здійснення такого правочину ТОВ «Маккенлі».

Крім того, позивач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що договір суборенди земельної ділянки пройшов необхідну державну реєстрацію відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки при державній реєстрації зазначеного договору не було витребувано інформацію про виконання вимог пп.1 п.28 Договору оренди від 24.10.2007, а також рішення Фонтанської сільської ради про погодження передачі земельної ділянки в суборенду.

Судом першої інстанції, за переконанням апелянта, не було надано оцінки зазначеним обставинам.

Фонтанська сільська рада Лиманського району Одеської області в своїй апеляційній скарзі зазначила, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права.

На думку апелянта, оскаржуване рішення прийнято без врахування думки власника земельної ділянки, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, взагалі не містить позиції Фонтанської сільської ради, не надано оцінку доказам та поясненням у справі третьої особи і не спростовано факти, які свідчать про допущення порушень при укладанні та реєстрації договору суборенди.

Апелянт зазначає, що будь-яких попереджень ані від позивача, ані від відповідача-2 щодо передачі в суборенду земельної ділянки до Фонтанської сільської ради не надходило, як і не приймалося будь-яких рішень з цього питання, як того вимагає діюче законодавство.

Крім того, Фонтанська сільська рада звертає увагу на те, що державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про реєстрацію договору суборенди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем-1, було допущено порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та обов'язків».

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що при розгляді справи судом було проігноровано твердження позивача та третьої особи про порушення вимог законодавства про укладення договору суборенди земельної ділянки та не застосовано наслідки недійсності правочину.

ТОВ «Рів'єра 2», не погоджуючись з доводами апеляційних скарг, надало відзив, в якому зазначило, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності з чинним законодавством, вказуючи, що ним не порушено жодних норм чинного законодавства, оскільки строк звернення з заявою про внесення змін до Державного земельного кадастру не визначено і він взагалі не зобов'язаний звертатися з такими заявами, оскільки внесення такої інформації здійснюється відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким вільно користуються державні кадастрові реєстратори.

Відповідач-1 зазначив, що враховуючи підписання спірного договору суборенди ОСОБА_5, стосовно якого позивачем не подавалося заяв про порушення кримінального провадження, договір суборенди вчинений представником є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

На думку ТОВ «Рів'єра 2», вимоги про розірвання Договору суборенди на підставі неотримання повідомлення про намір передати земельну ділянку в користування третім особам, має право пред'являти Фонтанська сільська рада до ДП «Маккенлі», оскільки це обов'язок останнього, а відповідач не повинен був повідомляти Фонтанську сільську раду про намір укласти договір суборенди, оскільки це є обов'язком виключно позивача.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 (судді: Савицький Я.Ф., Колоколов С.І., Головей В.М.) рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково, визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладений між ДП "Маккенлі" і ТОВ "Рів'єра 2" від 16.12.2015, зобов'язано ТОВ "Рів'єра 2" повернути земельну ділянку ДП "Маккенлі". У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Рів'єра 2" звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просив постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 скасувати, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 залишити в силі.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2018 касаційну скаргу ТОВ "Рів'єра 2" задоволено, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 у справі №916/1813/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що здійснюючи повторний розгляд справи, суд апеляційної інстанції не розглянув вимогу ДП "Маккенлі" про визнання недійсним договору суборенди землі від 16.12.2015, укладеного з ТОВ "Рів'єра 2", виходячи з підстав позову, визначених позивачем, а саме: недійсність договору від 16.12.2015 у зв'язку із його реєстрацію лише 17.05.2016 і 26.05.2016, та не встановив, чи є наведені обставини підставою для визнання договору суборенди землі недійсним з урахуванням норм чинного законодавства.

Суд касаційної інстанції звернув увагу, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги про визнання недійсним договору відсутністю волевиявлення ДП "Маккенлі" на укладення спірного договору.

Проте зі змісту оскаржуваної постанови Одеського апеляційного господарського суду вбачається, що судом ці вимоги ДП "Маккенлі", виходячи із визначених позивачем підстав, розглянуті не були, як і не було з'ясовано судом апеляційної інстанції у чому саме полягає порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача та якими доказами ним підтверджено наявність підстав, визначених Цивільним кодексом України, за яких угоду може бути визнано недійсною. Не з'ясовано судом і питання, чи є підставою для визнання недійсним договору суборенди землі неповідомлення власника землі про намір укласти такий договір, зважаючи на положення чинного законодавства.

Під час нового розгляду суду слід урахувати наведене, надати оцінку правомірності вимог позивача, надати належну оцінку всім доводам учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів та доказів, а отже і встановити обставини щодо наявності або, навпаки, відсутності підстав для задоволення позову.

15.05.2018 матеріали справи №916/1813/16 надійшли до Одеського апеляційного господарського суду, протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.05.2018 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 апеляційні скарги Дочірнього підприємства "МАККЕНЛІ" та Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року призначено до розгляду в судовому засіданні 04.07.2018 року о 14-00 год.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-учасника колегії Богатиря К.В. з 02.07.2018 року, судове засідання 04.07.2018 по справі №916/1813/16 не відбулось, про що складено довідку судового засідання.

Крім того, враховуючи продовження тимчасової непрацездатності судді-учасника колегії Богатиря К.В. з 09.07.2018, у зв'язку з необхідністю розгляду судової справи у порядку та строки, передбаченими чинним процесуальним законодавством України, протоколом повторного автоматизованого розподілу від 06.07.2018 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Ярош А.І., Аленін О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 апеляційні скарги Дочірнього підприємства "МАККЕНЛІ" та Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2018 року по справі №916/1813/16 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, судове засідання по справі №916/1813/16 призначено на 19.07.2018 об 11-30 год.

Згідно частини 3 ст. 269 Господарського процесуального України докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

До початку розгляду справи по суті, в судовому засіданні 19.07.2018 представником ТОВ «Рів'єра 2» заявлено клопотання про витребування у старшого слідчого з ОВС 3 відділу 1 досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України завіреної належним чином копії висновку експерта №41/1 від 12.02.2018 по кримінальному провадженню №08975.

Клопотання обґрунтовано тим, що в рамках вищезазначеного кримінального провадження було проведено судово-технічну експертизу, якою встановлено, що відбиток штампу Фонтанської сільради, що міститься на попередженні про передачу земельної ділянки в суборенду, та відбитки штампу Фонтанської сільської ради на інших документах виконані одним і тим же кліше штампу та є ідентичними.

На думку відповідача, даний висновок експерта має істотне значення для правильного вирішення спору.

Судовою колегією це клопотання розглянуто та відхилено з підстав недоведеності заявником винятковість випадку, при настанні якого суд апеляційної інстанції може витребувати на стадії апеляційного перегляду рішення додаткові докази по справі. Крім того, відповідачем не доведено суду апеляційної інстанції підстави для витребування з кримінального провадження даного висновку експерта та зв'язок між обставинами даної справи та вказаним кримінальним провадженням.

В судовому засіданні 26.07.2018, після початку розгляду справи по суті, представник ТОВ «Рів'єра 2» заявив клопотання про долучення до матеріалів справи в якості додаткового доказу на підтвердження повноважень ОСОБА_5 на укладення спірного договору суборенди довіреність, датовану 30.11.2015, яка підписана ОСОБА_4, як директором ДП «Маккенлі», та передана представнику ТОВ «Рів'єра 2» за актом приймання-передачі від 25.07.2018.

Зазначене клопотання судовою колегією розглянуто та відхилено, виходячи з наступного.

В даному випадку відповідачем-1 в клопотанні зазначено, що нібито обставини факту підписання спірного договору жодним чином не розглядалися судами при попередньому розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції. Цей довід судовою колегією відхилено, як такий, що не відповідає дійсності, оскільки при розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, у зв'язку з відсутністю волевиявлення сторони на його укладення (про що зазначено в позовній заяві позивачем), оцінці підлягають обставини, що відносяться до підстави заявлених позовних вимог, в тому числі, обсяг та наявність повноважень особи, яка підписала оспорюваний правочин.

Як вбачається з наданих відповідачем-1 документів, довіреність від 30.11.2015, видана заступнику директора ДП «Маккенлі» ОСОБА_5, передана відповідачу-2 за актом приймання-передачі від 25.07.2018.

Виходячи з загальноцивільних засад здійснення учасниками господарських правовідносин дій щодо укладання правочинів, сторона, підписуючи договір, в момент його укладання, перевіряє обсяг повноважень іншого контрагенту тільки у випадках, коли вона достеменно знає про відсутність у виконавчого органу іншої сторони необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

В даному випадку відповідач-1, підписуючи 16.12.2015 оспорюваний договір суборенди, знав достеменно про те, що з іншої сторони договір підписаний не безпосереднім керівником підприємства. Суду апеляційної інстанції в якості підстав для залучення до справи додаткового доказу надано акт приймання-передачі цього документу від колишнього керівника підприємства позивача лише 25.07.2018, що свідчить про те, що такі документи не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів по справі, оскільки такі дії повинні були бути вчинені стороною в момент укладання договору, визнання недійсним якого є предметом даної справи.

Крім того, передача цього документу під час повторного розгляду справи в суді апеляційної інстанції саме відповідачеві-2, за відсутності цих документів у позивача, свідчить про недобросовісну поведінку колишнього керівника підприємства, яка не узгоджується із загальними засадами господарювання.

Також, відповідачем-1 заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_4 - колишнього директора ДП «Маккенлі», в задоволенні якого відмовлено з огляду на норми ч. 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, за якими свідок викликається судом для допиту тільки у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Як вбачається з тексту заяви свідка, останній зазначає, про обставини направлення до Фонтанської сільської ради попередження про намір передати земельну ділянку в суборенду. Інші пояснення, що містяться в цій заяві, не є показаннями свідка в розумінні норм ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, оскільки оспорюваний договір підписувався іншою особою.

Клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача від 26.07.2018 про долучення до матеріалів справи завіреної належним чином копії висновку експерта №41/1 від 12.02.2018 по кримінальному провадженню №08975 без представлення самого тексту висновку з посиланням на те, що він знаходиться в матеріалах даної справи із зазначення конкретних аркушів справи, судовою колегією відхилено у зв'язку з безпідставністю.

Крім того, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відхилення вищевказаних клопотань звертає увагу, що всі клопотання, в порушення норм ст. 207, 267, 270 Господарського процесуального кодексу України, були подані до суду апеляційної інстанції після початку розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача підтримали доводи апеляційної скарги, викладені ним письмово та наполягали на її задоволенні. Крім того, надали письмові пояснення, які долучено судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

Представник відповідача-1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав, викладених ними письмово.

Представник відповідача - ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що явка представників учасників процесу не була визнана обов'язковою ухвалами суду, суд апеляційної інстанції розглядає справу за відсутності належним чином повідомленого представника відповідача-2.

Відповідно до вимог ч.1, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції та не оскаржується сторонами, 24.10.2007 між Фонтанською сільрадою (орендодавець) і ДП "МАККЕНЛІ" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого в оренду строком на 49 років передається земельна ділянка, розташована у с. Фонтанка Комінтернівського р-ну Одеської обл., загальною площею 33,058 га, у тому числі із земель рекреаційного призначення - 33,058 га "інших відкритих земель без рослинного покриву", для проведення робіт із призупинення протизсувних процесів на аварійно небезпечних ділянках с. Фонтанка та подальшої експлуатації берегоукріплювальних та протизсувних споруд.

На виконання договору оренди за актом приймання-передачі від 23.11.2007 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:1143, площею 22,1978 га, та :02:003:0177, площею 10,8599 га, було передано орендареві - ДП "Маккенлі".

Відповідно до умов зазначеного договору оренди орендар має право передавати земельну ділянку у суборенду без зміни її цільового призначення, за умови попереднього попередження про це орендодавця (пп. «і» п. 28 Договору)

16.12.2015 між ДП "Маккенлі" (орендар) і ТОВ „Рів'єра 2" (суборендар) було укладено договір суборенди земельної ділянки, за умовами якого орендар на підставі договору надає, а суборендар приймає у строкове платне користування строком на 40 років земельну ділянку, надану в оренду ДП "Маккенлі" на підставі договору оренди земельної ділянки від 24.10.2007, укладеного із Фонтанською сільрадою Комінтернівського району Одеської області. Предметом договору суборенди є земельна ділянка, розташована у с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, загальною площею 33,058 га, кадастрові номери земельної ділянки: :02:002:1143; :02:003:0177.

Договір суборенди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 14576001 від 17.05.2016 і внесено запис про реєстрацію договору суборенди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 16.12.2015, видавник ДП "Маккенлі" та ТОВ "Рів'єра2" та під номером № 14701262 від 26.05.2016 - запис про реєстрацію договору суборенди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 16.12.2015, видавник - ДП "Маккенлі" та ТОВ "Рів'єра2".

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21.10.2016 спірна земельна ділянка, розташована у с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області загальною площею 33,058 га, кадастрові номери земельної ділянки: :02:002:1143; :02:003:0177 на підставі договору суборенди земельної ділянки від 27.07.2016 передана ТОВ «Рів'єра-2» в суборенду Обслуговуючому кооперативу «Об'єднання бійців АТО «Захисник» (т.3, а.с. 18-23)

Предметом спору у цій справі є вимога ДП "Маккенлі" про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 16.12.2015, укладеного між ДП "Маккенлі" та ТОВ "Рів'єра 2", зобов'язання ДП "ДІСЕД" в особі Одеської філії внести запис про скасування державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов'язання ТОВ "Рів'єра 2" повернути земельну ділянку загальною площею 33,058 га ДП "Маккенлі" на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

З урахуванням викладеного недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Наявність вільного волевиявлення учасників правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність волі учасника правочину при його укладенні є підставою для визнання такого недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, від імені Дочірнього підприємства «Маккенлі» договір суборенди земельної ділянки від 16.12.2015 підписаний заступником директора ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності.

У світлі доводів позивача щодо наявності при укладенні вказаного правочину дефекту волі, як правової підстави його недійсності, безпосередній оцінці судом підлягають обставини наявності у підписанта - ОСОБА_5 необхідного обсягу повноважень на вчинення оспорюваного правочину.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про укладення договору суборенди повноважними представниками сторін договору та проведення його реєстрації у встановленому законом порядку.

Разом з тим, поза увагою суду залишились ті обставини, що матеріали справи не містять ані належним чином оформленої копії повного тексту Статуту ДП «Маккенлі», ані довіреності на ім'я ОСОБА_5 - як заступника директора ДП «Маккенлі», ані будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 перебував на посаді заступника директора ДП «Маккенлі» та що така посада взагалі була передбачена штатним розписом Підприємства.

Виходячи зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги, позивач наголошує, що ДП «Маккенлі» не укладало та не мало наміру укладати оспорюваний договір суборенди, ані новопризначений директор Приміч Денис Володимирович, ані засновники ДП «Маккенлі» не були обізнані про факт укладання такого договору.

Колегія суддів зазначає, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи (ст. 246 ЦК України).

Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів унеможливлює встановлення обставин наявності необхідного обсягу повноважень ОСОБА_5 на вчинення оспорюваного правочину, адже останній не був безпосереднім керівником Підприємства.

За інформацією, згідно Витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ДП «Маккенлі» станом на 06.01.2015 значився ОСОБА_7

Частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Посилання в преамбулі договору на обставини вчинення ОСОБА_5 правочину від імені ДП «Маккенлі» на підставі довіреності, свідчить про обізнаність ТОВ «Рів'єра 2» щодо цих обставин та покладало на відповідача-1 обов'язок перевірити зміст та обсяг повноважень представника позивача в момент укладання спірного правочину, оскільки це не перебувало поза межами розумного контролю відповідача-1.

Між тим, обставини щодо видачі на ім'я ОСОБА_5 довіреності на право підписання оспорюваного договору суборенди, з доказової точки зору не підтверджені.

Договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях тієї особи, яка підписала від імені позивача договір.

Крім того, закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України), висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6- 62цс16.

В даному випадку ТОВ «Рів'єра 2» не здійснило жодної оплати за орендовану земельну ділянку на користь позивача і не вчинило будь-яких дій, які б відповідали умовам використання земельної ділянки, а саме проведення робіт по призупиненню протизсувних процесів на аварійно-небезпечних ділянках с. Фонтанка та подальшої експлуатації берегоукріплювальних та протизсувних споруд, меті договору та свідчили б про бажання відповідача реального настання наслідків, що обумовлені договором.

Так, здійснивши реєстрацію спірного договору суборенди в травні 2016 року ТОВ «Рів'єра 2», незважаючи на те, що даний договір було укладено строком на 40 років, вже через два місяці уклало договір суборенди цієї ж земельної ділянкии з третьою особою.

В матеріалах справи міститься заява Заступника директора ОСОБА_5, яка отримана 22.12.2015 Фонтанською сільською радою, про розгляд питання та присвоєння юридичної адреси. В зазначеній заяві ДП «Маккенлі» просить раду розглянути питання присвоєння питання юридичної адреси об'єкту нерухомого майна, розташованому на земельній ділянці, площею 33.058 га, що знаходиться у користуванні ДП «Маккенлі» на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного ДП «Маккенлі» з Фонтанською сільською радою 24.10.2007. До вказаної заяви Заступником директора ОСОБА_5 долучено, в тому числі, копію договору оренди земельної ділянки від 24.10.2007. (т.2 а.с. 17)

Вказане звернення саме Заступника директора ДП «Маккенлі» ОСОБА_5 свідчить про відсутність обізнаності підприємства про укладення договору суборенди вищевказаної земельної ділянки з ТОВ «Рів'єра 2» та відсутність волевиявлення позивача на його укладення, а також спростовує доводи відповідача стосовно дійсності оспорюваного правочину.

Зазначені обставини в сукупності дають змогу суду апеляційної інстанції дійти висновку про відсутність волевиявлення позивача в момент укладення оспорюваного правочину та недобросовісності поведінки ТОВ «Рів'єра 2» після його укладення.

Посилання відповідача-1 на попередження Фонтанської сільської ради про передачу ДП «Маккенлі» земельної ділянки в суборенду як на підтвердження волевиявлення позивача та дотримання умов договору оренди щодо передачі земельної ділянки в суборенду судовою колегією не приймаються, з огляду на наступне.

Судова колегія вважає, що дане попередження не може вважатися належним та допустимим доказом, що підтверджує волевиявлення позивача на укладення спірного договору суборенди, оскільки за змістом зазначеного попередження ДП «Маккенлі» повідомило про пошук потенційного суборендаря, а також про намір передати земельну ділянку у суборенду, а не сам факт передачі в суборенду чи укладення в майбутньому договору суборенди саме з ТОВ «Рів'єра 2».

Стосовно доводів апеляційної скарги Фонтанської сільської ради щодо неотримання нею ані від позивача, ані від відповідача будь-яких попереджень щодо передачі земельної ділянки в суборенду та неприйняття з цього питання буд-яких рішень, судова колегія зазначає, що в даному випадку неповідомлення ради може бути підставою для звернення до суду з позовом саме Фонтанської сільської ради, якщо остання вважає, що тим самим порушено її права як землевласника.

Таким чином, судова колегія вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які у своїй сукупності дають змогу судовій колегії дійти висновку про наявність добровільного волевиявлення та обізнаності позивача про укладання оспорюваного правочину, що свідчить про доведеність позивачем обставин справи, які входять до предмета доказування, з огляду на що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору суборенди є такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Державного підприємства «Державний інститут економіко-правових та технічних експертних досліджень» в особі Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» внести запис про скасування державної реєстрації прав від 17.05.2016 року № 14576001 та № 26.05.2016 року № 14701262 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначений законом та/або договором спосіб захисту, зокрема, шляхом припинення правовідношення внаслідок розірвання договору.

Згідно зі ст. 1 ГПК України (в редакції станом на час подання позову) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом зазначених норм, права або інтереси особи підлягають судовому захистові у разі їх порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 14 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, у тому числі, на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Отже, відповідно до наведеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор зобов'язаний внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав.

Позивач в даному випадку не позбавлений можливості звернутися до державного реєстратора за внесенням відомостей щодо припинення права на земельну ділянку, яке виникло на підставі договору суборенди, визнаного у судовому порядку недійсним та в разі відмови у проведенні державної реєстрації, оскаржити таку відмову до суду.

Враховуючи викладене, звернення ДП «Маккенлі» до господарського суду в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає, в зв'язку з відсутністю порушеного права.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Рів'єра 2» повернути земельну ділянку, загальною площею 33,058 га (кадастрові номери земельної ділянки: :02:002:1143, площею 22,1978 га ; :02:003:0177, площею 10,8599 га) ДП «МАККЕНЛІ», судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем ТОВ «Рів'єра 2» та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив «Об'єднання бійців АТО «Захисник», спірною земельною ділянкою користується останній на підставі договору суборенди земельної ділянки від 27.07.2016 укладеного ним з ТОВ «Рів'єра-2». Зазначене підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (т.3, а.с. 18-23)

З огляду на зазначене, підстави для застосування реституції, як спеціального зобов'язального способу захисту права власності відсутні, оскільки такий спосіб захисту може застосуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

В даному випадку, оскільки земельна ділянка не знаходиться в користуванні відповідача, застосування положень ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України неможливе.

Судовою колегією не приймаються до уваги доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що відсутність волевиявлення ДП «Маккенлі» на передачу земельної ділянки в суборенду підтверджується реєстрацією цього договору лише 17.05.2016 та 26.05.2016, тобто майже через чотири місяці після призначення нового керівника підприємства позивача, з огляду на наступне. В даному випадку правове значення має наявність або відсутність волі на момент вчинення правочину, а не на момент його державної реєстрації. Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ для обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

З огляду на зазначене, судовою колегією не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги Фонтанської сільської ради в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції по відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ДП "ДІСЕД" в особі Одеської філії внести запис про скасування державної реєстрації прав від 17.05.2016 № 14576001 та від 26.05.2016 № 14701262 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов'язання ТОВ "Рів'єра 2" повернути ДП "Маккенлі" земельну ділянку, загальною площею 33,058 га є вірним, тому рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Маккенлі" та Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області підлягають частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року по справі №916/1813/16 - скасуванню в частині відмови у визнанні недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між ДП "Маккенлі" та ТОВ "Рів'єра 2" від 16.12.2015 року (зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2016 року за №14576001 та 26.05.2016 року за №14701262) з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року по справі №916/1813/16 залишається без змін з підстав, викладених в постанові суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Маккенлі" та Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року по справі №916/1813/16 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року по справі №916/1813/16 скасувати частково.

Визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладений між Дочірнім підприємством "Маккенлі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рів'єра 2" від 16.12.2015 року (зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2016 року за №14576001 та 26.05.2016 року за №14701262).

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року по справі №916/1813/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.08.2018 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: О.Ю. Аленін

А.І. Ярош