ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/992/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

при розгляді справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" (193232, Російська Федерація, м. Санк-Петербург, пр. Більшовиків, буд. 34, корпус 2, літ. А)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Терьохіна Ігоря Сергійовича (АДРЕСА_1)

про стягнення компенсації у розмірі 74 460 грн.

за участю представників:

від позивача: Шендрик І.С. - довіреність №04У від 01.08.2017р.;

від відповідача: Наседкін О.І. - ордер № 279630 від 30.07.2018р.

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Терьохіна Ігоря Сергійовича, в якій просить суд стягнути з останнього компенсацію у розмірі 74 460 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем виключних авторських прав ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" шляхом розповсюдження ФОП Терьохіним І.С. контрафактного товару із зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу "Лунтік та його друзі", як частин цього аудіовізуального твору, права на який належать ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.05.2018р. відкрито провадження у справі №916/992/18, справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на "02" липня 2018р. о 16год.00хв.

Ухвалою суду від 02.07.2018р., приймаючи до уваги, що у судовому засіданні представником позивача було зазначено про необхідність подання додаткових доказів, а також з огляду на нез'явлення у судове засідання відповідача, у судовому засіданні було оголошено перерву до "30" липня 2018р. о 16год.15хв.

27.07.2018р. до канцелярії суду від позивача за вх.№15209/18 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів (а.с.83-116).

30.07.2018р. у судовому засіданні представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (а.с.124-126), в якому відповідач просить суд продовжити йому строк для подання відзиву, який був пропущений з поважних причин, залучити відзив до матеріалів справи №916/992/18 та вирішити спір з урахуванням викладених у ньому доводів, зазначаючи, зокрема, про таке.

Так, не погоджуючись із застосуванням для визначення розміру компенсації такої розрахункової одиниці, як мінімальна заробітна плата, відповідач зазначає, що при розгляді цієї справи розмір компенсації за порушення авторських прав, визначений у п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», має бути визначений саме виходячи з розрахункової величини у 1 600 грн.

При цьому, відповідач також не погоджується із визначенням суми компенсації за порушення авторського права у 20 розрахункових величин, визначених п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Так, обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за завдане порушення авторського права у розмірі 20 розрахункових величин, позивач посилається на те, що йому завдані збитки у розмірі неотриманої суми ліцензійного платежу за використання твору.

Водночас, як вказує відповідач, точна сума завданих збитків позивачем в порушення ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України не зазначена.

Крім того, відповідач наполягає на відсутності доказів наявності інших покупців спірного товару, а на припущеннях, на його думку, доказування ґрунтуватися не може.

Відповідач, також стверджує, що спірний товар було виставлено на продаж незадовго до його покупки позивачем, іншими особами товар не придбавався, при цьому після отримання відповідачем інформації про наявність даного спору, товар було вилучено з продажу.

Таким чином, відповідач вказує, оскільки єдиним покупцем спірного товару став лише позивач, в особі своїх представників, жодних інших потерпілих осіб, яким було завдано шкоди придбанням спірного товару, немає.

Таким чином відповідач наголошує, що з огляду на те, що порушення прав позивача носило одноразовий характер, позивачу не завдано жодних збитків, розмір отриманого відповідачем доходу внаслідок завданого порушення є мізерним, відповідач повністю припинив продаж спірного товару, одразу дізнавшись про наявність авторських прав позивача на спірний товар та не допускав у минулому жодних порушень авторських прав позивача, на його думку, є підстави для застосування санкції за завдане порушення на мінімальному, передбаченому п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і майнові права» рівні - у сумі 10 розрахункових величин, тобто, у сумі 10 * 1 600,00 = 16 000,00 грн.

У судовому засіданні 30.07.2018р. представник відповідача повністю підтримав викладену у відзиві позицію, а також зазначив, що ФОП Терьохін І.С., не заперечуючи проти того, що товар дійсно ним був реалізований, просив надати сторонам час для врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

Враховуючи встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у судовому засіданні 30.07.2018р. було оголошено перерву до "31" липня 2018р. о 13год.45хв.

31.07.2018р. у судове засідання з'явились представники сторін, які зазначили, що між ними було досягнуто згоди з приводу суми компенсації, проте вони не уклали мирову угоду, з огляду на брак часу.

Так, під час розгляду справи по суті, представник позивача підтримав позовні вимоги, а відповідач, свою чергу, просив врахувати викладену у відзиві позицію.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" направлені на стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 74 460,00 грн., у зв'язку із порушенням відповідачем виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Лунтік та його друзі" - персонажу "Лунтік".

Відповідно до ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про захист авторського права, зокрема, і за змістом п.29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторони наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним об'єкту авторського права.

Оцінюючи належність Товариству з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница"авторського права на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Лунтік та його друзі", саме персонажу "Лунтік", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Прокатного посвідчення Федерального агентства культури і кінематографії Державного реєстру кіно і відеофільмів за № 214057306 від 21.11.2006 року, кіновідеофільм "Лунтик и его друзья" випущено в Російській федерації в 2006 році, а права на фільм належать ТОВ "Студия анимационного кино "МЕЛЬНИЦА" на строк дії авторського права на твір (а.с.26).

Крім того, в матеріалах справи наявне посвідчення національного фільму Міністерства культури Російської федерації за №10998, відповідно до якого продюсером анімаційного фільму "Лунтик и его друзья" є ТОВ "Студия анимационного кино "МЕЛЬНИЦА" (а.с.27-28).

За змістом ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори (ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Статтею 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Крім того, ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованої постановою Верховної ради України 19 грудня 1992 року, учасниками якої є Україна та Російська Федерація передбачено, що документи, видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав без будь-якого спеціального посвідчення.

Документи, які на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядаються як офіційні документи, мають на території інших держав - учасниць Співдружності доказову силу офіційних документів.

Частиною 2 статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, учасниками якої є України та Російська Федерація, встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність у ТОВ "Студия анимационного кино "МЕЛЬНИЦА" виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Лунтик и его друзья" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Лунтик", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Щодо факту використання об'єктів даних прав відповідачем та додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору, суд вказує таке.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Згідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

При цьому як було встановлено судом під час розгляду справи у судовому засіданні, відповідачем не заперечується факт реалізації товару із зображенням персонажу "Лунтік", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Лунтік і його друзі", що також вбачається і зі змісту відзиву ФОП Терьохіна І.С.

Фактично, спір між сторонами виник при визначенні суми компенсації за порушення відповідачем виключних майнових прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права" подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті у редакції, що була чинною на час здійснення та виявлення порушення, винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами і доповненнями), з-поміж іншого зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співрозмірним.

Як зазначає позивач, враховуючи, що відповідач повністю проігнорував лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, а також з метою недопущення повторного та рецидивного порушення на майбутнє та для досягнення присічного характеру, позивач вбачає необхідним просити суд про стягнення з відповідача співрозмірної суми компенсації за порушення авторського права, яка складає 20 мінімальних заробітних плат і на дату подачі позову складає 74 460, 00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, суд враховує наступне.

У відповідності до імперативних вимог ч.4 ст.236 ГПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, вирішуючи питання визначення відповідної компенсації, Верховний Суд під час розгляду справи №921/113/17-г/17 зазначив, що відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016р. мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

Касаційна інстанція виходила з того, що виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений Законом України "Про авторське право і суміжні права" на час прийняття рішення у справі, не підлягав застосуванню, як розрахункова величина при визначенні компенсації.

З огляду на вищевикладене, доводи позивача щодо застосування розміру мінімальної заробітної як розрахункової величини не можуть бути прийняті до уваги.

Визначаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню, суд, виходячи з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання суб'єктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків, вважає необхідне врахувати наступне.

Так, при розгляді справи суд не встановив наявність доведених збитків позивача, натомість, доведеним є факт реалізації одного контрафактного товару на суму 240 грн. (а.с.47).

Разом з тим, суд приймає до уваги також і те, що розповсюдження здійснювалось через Інтернет сайт, при цьому відповідачем належним чином не доведено, що порушення носило одноразовий характер та товар був придбаний виключно представником позивача.

Суд також приймає до уваги те, що Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" від 15.05.2018р. внесено зміни до абзацу другого пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", норми якого підлягають застосуванню, а саме: слово та цифри "1600 гривень" замінено словами та цифрами "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року".

Приймаючи до уваги усі встановлені обставини у сукупності, суд вважає за необхідне та доцільне визначити розмір компенсації у сумі 20 000, 00 грн.

Враховуючи, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також те, що судові витрати складають мінімальний розмір судового збору, вказані витрати у сумі 1762,00 грн., відповідно до п. 9 ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129,232,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця Терьохіна Ігоря Сергійовича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" (193232, Російська Федерація, м. Санк-Петербург, пр. Більшовиків, буд. 34, корпус 2, літ. А, ІНН:, КПП:781101001, ОДРН: 141) суму компенсації у розмірі 20 000/двадять тисяч/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/ грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Одеського апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 серпня 2018 р.

Суддя Ю.М. Щавинська