ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" серпня 2018 р. Справа № 924/234/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка

до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів

про стягнення 1715000,20 грн., з яких 1535874,05 грн. основного боргу, 129684,10 грн. пені, 12371,15 грн. 3% річних, 37068,32 грн. інфляційних

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 23.03.2018р.;

ОСОБА_2 за довіреністю від 23.03.2018р.;

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю №05-02/18 від 05.02.2018р.;

ОСОБА_4 - за довіреністю №06/06-18 від 06.06.2018р.

Рішення виноситься 01.08.2018р., оскільки в судовому засіданні 23.07.2018р. оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі.

30.03.2018р. до суду надійшла позовна сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів про стягнення заборгованості у розмірі 1715000,20 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена позовна заява передана для розгляду судді Димбовському В.В.

04.04.2018р. ухвалою господарського суду відкрито провадження у справі №924/234/18 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання на 03.05.2018р.

03.05.2018р. ухвалою господарського суду підготовче судове засідання відкладено на 21 травня 2018р. та продовжити строк проведення підготовчого засідання на 30 днів.

В судовому засіданні 21.05.2018р. оголошено перерву до 22.05.2018р.

Ухвалою господарського суду від 22.05.2018р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на "11" червня 2018р.

В судовому засіданні 11.06.2018р. постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні на 26.06.2018р.

26.06.2018р. ухвалою господарського суду закрито підготовче засідання по справі №924/234/18 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на "23" липня 2018р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1715000,20 грн. При цьому у письмових поясненнях 06.06.2018р. позивачем зазначено, що заборгованість у розмірі 1715000,20 грн. складається із 1535874,05 грн. основного боргу, 129684,10 грн. пені, 12371,15 грн. 3% річних, 37068,32 грн. інфляційних, як про це зазначено у мотивувальній частині позову. Як вбачається із наданої позивачем позовної заяви останнім у мотивувальній частині позову ("розрахунок позовних вимог") заявлено до стягнення пеню в розмірі 129684,10 грн. за період з 21.12.2017р. по 28.03.2018р., 3% річних в сумі 12371,15 грн. за період з 21.12.2017р. по 28.03.2018р. на суму 1535874,05 грн., 37068,32 грн. витрат від інфляції за період січень - лютий 2018р. із посиланням на ст.ст. 549, 611, 625 ЦКУ.

Тобто, обставини, на яких ґрунтувались позовні вимоги Позивача не змінювались, а письмові пояснення позивача від 06.06.2018р. ґрунтується на попередніх (не нових) обставинах, а саме: стягнення основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних з підстав неналежного виконання відповідачем договору поставки №ВСП/2009-17 від 09.09.2017р.

Суд зазначає, що для перевірки правильності застосування позивачем норм процесуального права у даній справі визначальним є дослідження питання застосування частини 1 ст. 42 ГПК України. Суд звертається увага на те, що частина 1 статті 42 ГПК надавала право позивачу подавати заяви, клопотання, надавати суду пояснення, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову уточнення при збереженні в ньому первісних обставин без зміни посилання на норми матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи приписи статті 42 ГПК, суд приходить до висновку про те, що письмові пояснення позивача від 06.06.2018р. не стосувались зміни предмета позову (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 13 березня 2018р. по справі №916/1764/17).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19.09.2017р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" ("Постачальник") та Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") був укладений Договір поставки №ВСП/2009-17, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов'язується поставити у зумовлені Договором строки молочну продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору. Вид. асортимент, кількість, загальна вартість товару - зазначаються у накладній на кожну партію товару, які є невідємною частиною даного Договору.

Наголошує на тому, що позивач виконав свій обов'язок по поставці товару Відповідачу 19.09.2017 на суму 1535874,05 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №327 від 19.09.2017р. та Товарно-транспортною накладною від 19.09.2017р. Підтвердженням виконання замовлення Сторони домовились вважати факт відпуску товару згідно видаткової накладної. Оплата здійснюється Покупцем в гривнях України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника по мірі використання товару, але не пізніше 20 грудня 2017.

Позивач робить висновок про те, що за умовами п. 3.1. Договору Відповідач мав оплатити поставлений Позивачем товар не пізніше 20.12.2017р. Натомість, в строк до 20.12.2017р. відповідач не виконав свій обов'язок по оплаті поставленого йому Позивачем товару, що призвело до виникнення з 20.12.2017 в Відповідача заборгованості в розмірі 1535874,05 грн. Наголошує на тому, що позивач звертався до Відповідача з проханням про оплату поставленого та неоплаченого товару на суму 1535874,05 грн., що підтверджується копією ОСОБА_5 вих. №36 від 21.02.2018р.

У письмових поясненнях від 21.05.2018р. та від 26.06.2018р. позивач наголошує на тому, що оскільки продукція була прийнята Відповідачем, що підтверджується належно оформленими та підписаними з боку Відповідача видатковою накладною та товарно-транспортною накладною, такі дії є акцептом угоди про прийняття товару.

Стверджує що Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Тобто, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом і підтверджує операції з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Натомість за Договором факт відпуску товару засвідчується видатковою накладною. ТТН є лише одним із додаткових документальних свідчень реальності здійснення господарської операції з поставки товарів і носить вторинний характер. Натомість факт відпуску товару Позивачем та виконання ним зобов'язань за Договором підтверджується належно оформленою та підписаною Відповідачем видатковою накладною №327 від 19.09.2017р. Наявність у Позивача ТТН, складеної з певними недоліками не може свідчити про безтоварність господарської операції з контрагентом за наявності видаткової накладної, складеної за усіма обов'язковими реквізитами.

Наголошує на тому, що Відповідач у судовому засіданні 03.05.2018р. визнав факт поставки, а твердження Відповідача про відсутність довіреностей у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не може спростовувати факт здійснення поставки товару за наявності інших належних доказів.

Позивач звертає увагу, що наданий ним Договір поставки №12.09/17 з ТОВ "Агропереробка" має значення для справи щодо з'ясування порядку здійснення поставки та місць навантаження і відвантаження товару за договором №ВСП/2009-17. Так, згідно даних товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р. пункт завантаження товару знаходився за адресою: с. Велика Омеляна, вул. Я. Гашека. 120. Дана адреса є місцезнаходженням складу ТОВ "Агропереробка" як постачальника за умовами п. 1.3. Договору поставки №12.09/17. Тому завантаження товару Позивачем для його подальшого транспортування до Відповідача здійснювалося за місцезнаходженням складу ТОВ "Агропереробка", що відповідало умовам його договору поставки з Позивачем.

Натомість пункт розвантаження згідно зазначеної товарно-транспортної накладної знаходився за адресою: м. Житомир, вул. Заводська. 21. Відповідачем у судовому засіданні 22.05.2018р. було визнано, що за цією адресою розташований склад Відповідача. Позивач звертає увагу Суду на те, що зареєстрована ним податкова накладна є одним із ряду доказів факту здійснення поставки, однак не єдиним наявним свідченням цього.

Представник позивача у судовому засіданні наполягає на задоволення позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.05.2018р. погодився із заявленими вимогами позивача щодо виконання позивачем свого обов'язку по поставці товару відповідачу 19.09.2017р. на суму 1535874,05 грн. з ПДВ за видатковою накладною №327 від 19.09.2017р.

Представник відповідача у подальших судових засіданнях просить суд у позові відмовити в звязку із його необґрунтованістю.

У відзивах на позов від 05.05.2018р. та від 21.05.2018р. відповідач наголошував на тому, що позивач в свою чергу не сплачував за надані Відповідачем послуги по Договору про надання послуг №3 ТЗР від 01.01.2017р. Як результат у Позивача виникла заборгованість перед Відповідачем у розмірі 6605560,05 грн., про що було подано позов (справа №924/285/18 в Господарському суді Хмельницької області). Тому несплата Позивачем за надані Відповідачем послуги унеможливила виконання зобовязання Відповідача по оплаті по Договору поставки №ВСП/2009-17.

Стверджує, що позивач направив Відповідачу ОСОБА_5 №36 від 21 лютого 2018р. зміст якої незрозумілі, непідтверджені розрахунки нарахування заборгованості, які не підтверджуються первинними документами. Сума заборгованості є загальної на три договори поставки, по яким відсутні первинні документи.

Наголошує на тому, що по факту зловживання Позивачем своїми правами по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Позивач втратив право на відшкодування шкоди, яка завдана або могла бути завдана Відповідачем Позивачу за відповідним договором поставки.

Відповідач у запереченнях від 26.06.2018р. зазначає, що розмір позовних вимог Позивача у прохальній частині позовної заяви становить 1715000,20 грн., в той час як судовий збір сплачено Позивачем із врахуванням позовних вимог у розмірі 1714997,62 грн.

Також стверджує, що письмові пояснення Позивача з деталізацією позовних вимог не обґрунтовують суму 1715000,20 грн., а виходячи із розміру сплаченого Позивачем судового збору та деталізації суми заборгованості Позивач не довів своїх позовних вимог, які заявляє.

Окрім цього, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки у ТТН від 19.09.2018р. відсутні підписи відповідальних осіб Позивача, а в пункті навантаження зазначається адреса: с. Велика Омеляна, вул. Я. Гашека, буд. 120. (а нерухоме майно, що знаходиться за цією адресою належить ТОВ виробничо-торговельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА"), із оригіналів товарно-спровідних документів на товар по Договору поставки №ВСП/2009-17 видно, що товар ймовірно передавася Мельникр.П. по довіреності (проте підпис Мельникр.П. на товарно-супровідних документах (товарно-транспортній накладній, видатковій накладній) відсутній), підписи осіб на ТТН та видатковій накладній зі сторони Відповідача не співпадають із підписами цих же осіб у їх паспортах, комірник ОСОБА_6 цілий день 19.09.2017р. перебувала на робочому місці за адресою: вул. Заводська, 21, м. Житомир (довіреності на прийняття товару по Договору поставки №ВСП/2009-17 ОСОБА_6 не видавали), позивач оспорює дійсність договору поставки №ВСП/2009-17 від 9.09.2017р., водій ОСОБА_8 не отримував товар від Позивача, а довіреності на прийняття товару по Договору поставки №ВСП/2009-17 йому не видавали.

Відповідач робить висновок про те, що позивач надав товаросупровідні документи на товар, які містять ознаки фальсифікації, а також надав не всі супровідні документи на товар, а відтак не підтвердив та не може підтвердити факт поставки товару Відповідачу. На товарно-супровідних документах (ТТН та ВН) зазначені підписи, які не співпадають з підписами осіб, які нібито приймали товар, разом з товаром, окрім ТТН та ВН, що містять ознаки підробки Позивач не надав ні разові посвідчення на представників Позивача, які передавали товар, ні на представників Відповідача, які приймали товар, також не було надано документи, які посвідчують якість товару, а також інші документи, які мали б містити обовязкову інформацію про товар, товар відвантажувався та приймався особами, які не мали на це повноважень, товар не приймався по якості та не міг бути прийнятий по показнику якості та комплектності, адже ОСОБА_6С не має відповідної освіти та досвіду, як того вимагає п. 22 Інструкції П-7.

Відповідачем подано клопотання про визнання документів, поданих Позивачем неналежними та недопустимими, а саме: рішення по справам №05/54-09 від 21.01.2010p. 3/75 від 27.12.2011p., №820/12040/15 від 13.07.2016p., копію видаткової накладної №327 від 19.09.2017p., копію товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р., копію договору поставки №12.09/17 від 12.09.2017p., копію видаткової накладної №9126 від 19.09.2017p., копію договору про часткове зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.09.2017p., копію акту взаємозаліку №72 від 27.09.2017p., копію податкової накладної від 19.09.2017p., копію квитанції про реєстрацію податкової накладної від 19.09.2017р. На думку відповідача Позивач свідомо приховав документи, які спростовують факт передання товару особам, зазначеним у товаросупровідних документах.

У відповідності з ч. ч. 8, 10 ст. 80 ГПК докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

При цьому, позивачем зазначено, що такі докази подаються задля спростування попередніх доводів відповідача.

При цьому, частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судом враховується, що судом на стадії підготовчого засідання були прийняті усі докази, подані як представниками позивача, так і представниками відповідача, а тому, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи подане клопотання відповідача про визнання документів, поданих Позивачем неналежними та недопустимими судом до уваги не приймається.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.09.2017р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" ("Постачальник") та Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") був укладений Договір поставки №ВСП/2009-17, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов'язується поставити у зумовлені Договором строки молочну продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору.

Вид, асортимент, кількість, загальна вартість товару - зазначаються у накладній на кожну партію товару, які є невідємною частиною даного Договору. Ціна за одиницю товару відповідної якості - 92,16 грн. з ПДВ за 1кг. Кількість товару - 16665,3 кг. Загальна ціна Договору складає 1535874,05 грн. Замовлення товару може бути зроблено в усній або письмовій формі. Підтвердженням виконання замовлення Сторони домовилися вважати факт відпуску товару згідно видаткової накладної. Право власності на товари та ризик випадкової загибелі та/або псування товару переходить до Покупця з моменту підписання його представником видаткової накладної. Усі видаткові накладні, що оформлені між Сторонами протягом строку дії Договору, вважаються такими, що видані на підставі та в межах Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на Договір в самій видатковій накладній і є невідємною частиною Договору. Постачальник гарантує, що товар є новим, що Постачальник є власником товару, який нікому не проданий, в наймі (оренді), в податковій або іншій заставі, під забороною на відчуження не знаходиться, вільний від прав, претензій і позовів третіх осіб (розділ 1 договору).

Постачальник зобовязується: упакувати та надати товар на умовах, передбачених Договором; замінити неякісний товар на якісний на протязі 5 (пяти) календарних днів з моменту звернення Покупця. Покупець зобовязується: прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 2.1.договору).

Оплата здійснюється Покупцем в гривнях України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника по мірі використання товару, але не пізніше 20 (двадцятого) грудня 2017р. Зміна форми, порядку проведення розрахунків допускається лише за додатковим письмовим Договором Сторін (р. 3 договору).

Поставка товару здійснюється зі складу Постачальника згідно правил INCOTERMS в редакції 2010р. на умовах EXW. Поставка товару здійснюється до 3 (трьох) календарних днів (п. п. 4.1., 4.2. договору).

Приймання товару по кількості та якості проводиться згідно накладних та показників якості, вказаних в ГОСТах та іншій нормативно-технічній документації на даний вид товару, і відповідно вимог Інструкції П-6 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_9 СРСР від 15.06,1965р. та Інструкції П-7 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_9 СРСР від 25.04.1966р. (р. 6 договору).

Розділом 7 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору, сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України. Застосування господарських санкцій не звільняє сторони від обовязку виконання зобовязання в натурі. Сторона, що порушила грошове зобовязання згідно чинного Договору, зобовязана сплатити на користь іншої сторони за весь період прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу протягом всього терміну прострочення.

Договір може бути змінений, розірваний лише за взаємною згодою Сторін. Всі зміни та доповнення до Договору виконуються лише в письмовій формі та підписуються Сторонами. Договір підписаний Сторонами і переданий за допомогою факсимільного звязку має юридичну силу з подальшою заміною на оригінал з мокрою печаткою (р. 11 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2017р. (р. 12.1. договору). Договір підписаний зі сторони Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" ("Постачальника") ОСОБА_10 та Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_11

Відповідно до видаткової накладної №327 від 19.09.2017р позивач поставив відповідачу товар на суму 1535874,05 грн. з ПДВ сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. Видаткова накладна №327 від 19.09.2017р підписана зі сторони Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_6 Також, у видатковій накладній зазначено, що поставка продукції здійснена на підставі договору №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р. позивач поставив відповідачу товар на суму 1535874,05 грн. - сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. ТТН від 19.09.2017р. підписана зі сторони Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_6 Також, у ТТН проставлено відбитки печаток сторін. Пункт розвантаження - м. Житомир, вул. Заводська, 21.

Відповідно до п. 11 та п. 11.2 наказу №9-к від 28.12.2012р. по ДП "Старокостянтинівський молочний завод" виробничий структурний підрозділ "Про прийняття на роботу" ОСОБА_6 на посаду комірника складу сировини з 01.01.2013р. та призначено ОСОБА_6С матеріально-відповідальною особою в межах посадових обовязків.

Згідно з податковою накладною №59 від 19.09.2017р. зареєстровано номенклатура товару - сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. за ціною 1279895,04 грн., ПДВ 255979,01 грн., в якій зазначено сторонами СВК "Перший національний виробничий кооператив" та ДП "Старокостянтинівський молочний завод".

Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної від 13.10.2017р., СВК "Перший національний виробничий кооператив" подано документи про реєстрацію податкової накладної №59 від 19.09.2017р. на суму 1535874,05 грн. з ПДВ.

Позивач звертався до відповідача із претензією №36 від 21.02.2018р. (фіскальний чек та опис вкладення від 22.02.2018р.) про оплату поставленого та неоплаченого товару на суму 1535874,05 грн., яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Оскільки, відповідачем не виконано свої зобов'язання по оплаті товару за договором ВСП/2009-17 від 19.09.2017р., позивач звернувся з даним позовом до суду.

У наданих відповідачем у матеріали справи поясненнях ОСОБА_6 від 07.06.2018р. зазначено, що на виконання наказу ДП "Старокостянтинівський молочний завод" від 06.06.2018р. про проведення службового розслідування по факту поставки сільськогогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" сиру Рівненського, ОСОБА_6 повідомляє, що протягом 19 вересня 2017р., весь робочий день перебувала на робочому місці за адресою: м. Житомир, вул. Заводська, 21. Довіреності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. ОСОБА_6 не видавали.

У наданих відповідачем у матеріали справи поясненнях ОСОБА_7 від 07.06.2018р. зазначено, що на виконання наказу ДП "Старокостянтинівський молочний завод" від 06.06.2018р. про проведення службового розслідування по факту поставки сільськогогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" сиру Рівненського по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017p. ОСОБА_7 повідомляє, що Працівники СВК "Перший національний виробничий кооператив" не передавали ОСОБА_7 товар по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Довіреності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. ОСОБА_7 Також, не видавали.

У наданих відповідачем у матеріали справи поясненнях ОСОБА_12 від 07.06.2018р. зазначено, що комірник складу сировини Підприємства ОСОБА_6 протягом 19 вересня 2017р. весь робочий день перебувала на робочому місці за адресою м. Житомир, вул. Заводська, 21. ОСОБА_6 не отримувала від працівників СВК "Перший національний виробничий кооператив" товар по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Довіреності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. ОСОБА_6 не видавали. Водій автотранспортних засобів (вантажне авто транспортного цеху ОСОБА_7 не отримував довіреності на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. та зазвичай водій не отримує товар від контрагентів.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

У відповідності до ст. 11 та ст. 509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи договором від 19.09.2017р. сторони погодили, що Постачальник зобов'язується поставити у зумовлені Договором строки молочну продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору. Підтвердженням виконання замовлення Сторони домовилися вважати факт відпуску товару згідно видаткової накладної. Усі видаткові накладні, що оформлені між Сторонами протягом строку дії Договору, вважаються такими, що видані на підставі та в межах Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на Договір в самій видатковій накладній і є невідємною частиною Договору (розділ 1 договору). Покупець зобовязується прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 2.1.договору). Оплата здійснюється Покупцем в гривнях України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника по мірі використання товару, але не пізніше 20 (двадцятого) грудня 2017р. Зміна форми, порядку проведення розрахунків допускається лише за додатковим письмовим Договором Сторін (р. 3 договору). Договір підписаний зі сторони Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" ("Постачальника") ОСОБА_10 та Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_11

Відповідно до видаткової накладної №327 від 19.09.2017р. позивач поставив відповідачу товар на суму 1535874,05 грн. з ПДВ сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. Видаткова накладна №327 від 19.09.2017р підписана зі сторони Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_6 Також, у видатковій накладній зазначено, що поставка продукції здійснена на підставі договору №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р.

Як вбачається із товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р. позивач поставив відповідачу товар на суму 1535874,05 грн. - сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. ТТН від 19.09.2017р підписана зі сторони Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_6 Також, у ТТН проставлено відбитки печаток сторін. Пункт розвантаження - м. Житомир, вул. Заводська, 21. При цьому, товар відповідачем оплачено не було.

Відповідач, посилаючись на пояснення ОСОБА_12 від 07.06.2018р., визнав обставини щодо знаходження ОСОБА_6 на робочому місці за адресою м. Житомир, вул. Заводська, 21, що є місцем отримання відповідачем товару згідно товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р., за якою особою, яка отримала товар, значиться ОСОБА_6

Судом враховується, що ОСОБА_6 відповідно до п. 11 та п. 11.2 наказу №9-к від 28.12.2012р. по ДП "Старокостянтинівський молочний завод" виробничий структурний підрозділ було призначено матеріально-відповідальною особою.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1535874,05 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом не беруться до уваги твердження відповідача про те, що несплата Позивачем по Договору про надання послуг №3 ТЗР від 01.01.2017р. за надані Відповідачем послуги унеможливила виконання зобовязання Відповідача по оплаті по Договору поставки №ВСП/2009-17. Так, відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (ч. ч. 1, 2, 3) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Оскільки сторони договору від 19.09.2017р. при його укладенні погодили ціну, строки розрахунків та інші умови договору, тому, виходячи з принципу свободи договору, передбаченого ст. 627 ЦК України, відповідач не був позбавлений можливості розірвати у встановленому законодавством порядку договір, який, на його думку, укладений на невигідних для нього умовах.

Аргументи відповідача в тому числі з посиланням на те, що позивач надав товаросупровідні документи на товар (видаткову накладну та ТТН від 19.09.2017р.), які містять ознаки фальсифікації та підробки суд оцінює критично.

Так, ч. 6 ст. 75 ГПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Натомість у матеріалах господарської справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами у звязку із підробленням документів, печаток, штампів та бланків, збуту чи використання підроблених документів, печаток, штампів. Також, відсутні докази звернення відповідачем до правоохоронних органів.

Оскільки юрисдикція господарського суду не поширюється на кримінально-правові відносини, суд не вправі давати оцінку вказаним твердженням відповідача та документам з точки зору кримінального закону.

Окрім цього, ст.ст. 99, 101 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обовязки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" як стороною господарської справи також не надано суду висновок експерта з цих самих питань, складений на його замовлення.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у ТТН від 19.09.2018р. підписів відповідальних осіб відповідача та в пункті "навантаження" зазначення адреси "с. Велика Омеляна, вул. Я. Гашека, буд. 120 (ТОВ виробничо-торговельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА"), надання позивачем не всіх супровідних документів на товар, судом відзначається наступне.

Договором від 19.09.2017р. сторони погодили, що підтвердженням виконання замовлення вважається факт відпуску товару згідно видаткової накладної. Відповідно до видаткової накладної №327 від 19.09.2017р. позивач поставив відповідачу товар на суму 1535874,05 грн. з ПДВ сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. Видаткова накладна №327 від 19.09.2017р підписана зі сторони Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_6 Також, у видатковій накладній зазначено, що поставка продукції здійснена на підставі договору №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Як вбачається із ТТН від 19.09.2017р. позивач поставив відповідачу товар на суму 1535874,05 грн. сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. ТТН від 19.09.2017р підписана зі сторони Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") ОСОБА_6 Також, у ТТН проставлено відбитки печаток сторін.

Судом враховується, що згідно наказу №9-к від 28.12.2012р. по ДП "Старокостянтинівський молочний завод" "Про прийняття на роботу" ОСОБА_6 на посаду комірника складу сировини з 01.01.2013р. та призначено ОСОБА_6 матеріально-відповідальною особою в межах посадових обовязків. Таким чином, ОСОБА_6 має право представляти відповідача у правовідносинах з третіми особами. Дані про наявність обмежень щодо такого представництва відсутні.

Крім того, згідного з наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2014р. №987 втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99. Відповідно, при передачі-прийманні товару довіреність на одержання товарно-матеріальних цінностей не є обовязковою.

При цьому згідно змін та доповнень до Положення про документарне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, у редакції на 26.05.2017р. будь-які посилання на довіреності на одержання товарно-матеріальних цінностей у ньому відсутні.

Судом враховується, що факт поставки товару підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні".

Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом приймається до уваги, що наявні в матеріалах справи первинного бухгалтерського документа - видаткова накладна від 19.09.2017р. №327 на поставку товару, згідно яких утворилася заборгованість одержувача товару - ДП "Старокостянтинівський молочний завод" у розмірі 1535874,05 грн. містить усі обовязкові реквізити, передбачені чинним законодавством. Таким чином, вказана видаткова накладна є належним, допустимим та достовірним доказом, що підтверджує факт передачі позивачем товару та факт його одержання відповідачем.

Крім того, судом враховується, що товарно-транспортна накладна від 19.09.2017р. (відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р.) являється єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Місцем одержання визначений склад відповідача, на якому працює ОСОБА_6, прізвище якої міститься у товарно-транспортній накладній від 19.09.2017р.

Посилання відповідача на оспорення дійсності договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. у межах розгляду судової справи №924/285/18, як на підставу неотримання відповідачем товару також судом сприймається критично, оскільки у матеріалах справи відсутнє рішення суду в господарській справі №924/285/18, що набрало законної сили.

При цьому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003р. "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини та згідно з рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999р. у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є джерелом права.

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, за змістом яких неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова №18), згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Також судом звертається увага на те, що предметом спору по даній справі №924/234/18 є стягнення боргу за договором поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. У той час, як предметом спору у справі №924/285/18 є стягнення боргу, нарахованих пені, інфляційних і 3% річних зовсім за іншим договором про надання послуг №3 ТЗР від 01.01.2017р.

Cуд також звертає увагу на наданий позивачем у матеріали справи договір поставки №12.09/17 з ТОВ "Агропереробка", яким визначається порядок здійснення поставки та місць навантаження і відвантаження товару за договором №ВСП/2009-17. Так, згідно даних товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р. пункт завантаження товару знаходився за адресою: с. Велика Омеляна, вул. Я. Гашека. 120. Дана адреса є місцезнаходженням складу ТОВ "Агропереробка" як постачальника за умовами п. 1.3. Договору поставки №12.09/17. Тому завантаження товару Позивачем для його подальшого транспортування до Відповідача здійснювалося за місцезнаходженням складу ТОВ "Агропереробка", що відповідало умовам його договору поставки з Позивачем.

Інші доводи відповідача також не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Як вже зазначалось, за квитанцією про реєстрацію податкової накладної від 13.10.2017р. зареєстровано податкову накладну №59 від 19.09.2017р. на суму 1535874,05 грн. з ПДВ.

Постановою КМУ від 26 квітня 2017р. №341 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних. Пунктами 8, 10, 11, 12 - 14 передбачено, що Податкова накладна складається та реєструється постачальником (продавцем) - платником податку, крім випадків, визначених пунктом 9 цього Порядку. Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб постачальника (продавця).

Після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку. Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки.

За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

Згідно із п. 120 прим.1.1 ст. 120 прим.1 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями порушення платниками ПДВ граничного строку, передбаченого ст. 201 ПКУ, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника ПДВ, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 ПКУ покладено обовязок щодо такої реєстрації, штрафу.

Таким чином, реєстрація податкової накладної №59 від 19.09.2017р. додатково підтверджує реальність здійснення господарської операції.

Отже, факт поставки позивачем відповідачу товару підтверджується, окрім іншого, реєстрацією податкової накладної від 19.09.2017р. №59 про поставку товару - сир "Рівненський" вагою 16665,3кг. за ціною 1279895,04 грн., як доказом податкової звітності про здійснену господарську операцію з поставки товару за спірною видатковою накладною.

Судом також враховується, що представники відповідача ОСОБА_13 за довіреністю від 01.01.2018р. та ОСОБА_3 за довіреністю від 05.02.2018р. у судовому засіданні 03.05.2018р. визнали обставини справи, а саме - погодилися із заявленими вимогами позивача щодо виконання позивачем свого обов'язку по поставці товару відповідачу 19.09.2017 на суму 1535874,05 грн. з ПДВ за видатковою накладною №327 від 19.09.2017р., зазначаючи, що не заперечують факту поставки.

Також суд звертає увагу на те, що у відзиві на позов від 05.05.2018р. відповідач визнав наявність зобовязань відповідача перед позивачем по договору поставки №ВСП/2009-17, зазначаючи про неможливість оплатити за поставлену продукцію внаслідок несплати позивачем відповідачу боргу в розмірі 6605560,05 грн. за оренду транспортних засобів.

Позивач також просить стягнути з відповідача 129684,10 грн. пені за період з 21.12.2017р. по 28.03.2018р. у зв'язку із простроченням оплати поставленого товару.

Згідно зі ст. 230 ГК України передбачено обовязок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. Розділу 7 договору сторони передбачили, що сторона, що порушила грошове зобовязання згідно чинного Договору, зобовязана сплатити на користь іншої сторони за весь період прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу протягом всього терміну прострочення.

Судом в системі "Законодавство" проведено перерахунок заявленої позивачем пені, відповідно до якого правомірною до стягнення являється сума пені в розмірі 129684,10 грн. за період з 21.12.2017р. по 28.03.2018р., яка підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 12371,15 грн. за період з 21.12.2017р. по 28.03.2018р. на суму 1535874,05 грн.

Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку 3% річних в системі "Законодавство", дійшов до висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 12371,15 грн. 3% річних за період з 21.12.2017р. по 28.03.2018р. на суму 1535874,05 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 37068,32 грн. витрат від інфляції за період січень - лютий 2018р.

Під час перерахунку втрат від інфляції судом враховуються положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Так, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Тому позивачем правомірно заявлено до стягнення 37068,32 грн. витрат від інфляції за період січень - лютий 2018р.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно ст. ст. 73, 76-79 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 1714997,62 грн., з яких 1535874,05 грн. основного боргу, 129684,10 грн. пені, 12371,15 грн. 3% річних, 37068,32 грн. інфляційних.

Так як обґрунтованою та доведеною є сума в розмірі 1714997,62 грн., яка складається з 1535874,05 грн. основного боргу, 129684,10 грн. пені, 12371,15 грн. 3% річних, 37068,32 грн. інфляційних, а позивачем в прохальній частині заявлено суму в розмірі 1715000,20 грн., що включає 2,58 грн., які позивачем не віднесено ні до основної заборгованості, ні до штрафних нарахувань, ні до нарахувань, здійснених за ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що сума в розмірі 2,58 грн. є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. З огляду на наведене у частині стягнення коштів в розмірі 2,58 грн. належить відмовити.

Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені стороною судові витрати - на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2500 доларів США відповідно до укладеного договору.

Розглянувши заяву позивача про стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, господарський суд дійшов до наступного висновку.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи знаходиться ордер серії КВ №21357 від 13.03.2018р. на надання правової допомоги позивачу адвокатом ОСОБА_14

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

13.03.2018р між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (клієнт) та Адвокатським об'єднанням "Етерна Ло" укладено договір про надання правової допомоги №LS/12/03/18.

Згідно з п.2.1 договору у відповідності з умовами даного договору Етерна Ло зобов'язується надати клієнту юридичні послуги по представництву його інтересів, а клієнт зобов'язується належно і в повному обсязі виконувати рекомендації Етерна Ло і в повному обсязі оплатити Етерна Ло вартість послуг (гонорар) в порядку, передбаченому даним договором.

Відповідно до п. 3.2.1 договору Етерна Ло зобов'язується щодо представництва інтересів Клієнта в господарських судах представляти Клієнта в спорах щодо стягнення заборгованості за договорами поставки "Старокостянтинівський молочний завод" в Господарському суді Хмельницької області, інших господарських судах, господарських судах апеляційної та касаційної інстанцій, органах державної виконавчої служби, з усіма необхідними для цього правами, наданими законом заявнику, позивачу, відповідачу, кредитору, боржнику чи третій особі.

У п. 4.2.1 договору сторони встановили, що щодо представництва інтересів Клієнта в господарських судах вартість послуг за даним договором буде становити: за подачу одного позову та представництво інтересів Клієнта по ньому в господарському суді першої інстанції 2500 доларів США (без врахування ПДВ).

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Згідно з приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено у ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують здійснення витрат на отримання правничої допомоги, яку він зазначав у попередньому (орієнтовному) розрахунку, який міститься в позові, так саме як і не подано заяви в обґрунтування поважності причин неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі.

Враховуючи викладене вище, у даному випадку відсутні підстави для розподілу між сторонами витрат, пов'язаних з правничою допомогою, зазначених позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 25724,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 75, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів про стягнення 1715000,20 грн., з яких 1535874,05 грн. основного боргу, 129684,10 грн. пені, 12371,15 грн. 3% річних, 37068,32 грн. інфляційних задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка 1535874,05 грн. основного боргу (один мільйон пятсот тридцять пять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 05 коп.), 129684,10 грн. (сто двадцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 10 коп.) пені, 12371,15 грн. (дванадцять тисяч триста сімдесят одна гривня 15 коп.) 3% річних, 37068,32 грн. (тридцять сім тисяч шістдесят вісім гривень 32 коп.) інфляційних, 25724,96 грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот двадцять чотири гривні 96 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині стягнення коштів в розмірі 2,58 грн. відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повне судове рішення складено 08.08.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 - в матеріали,

2 - позивачу (30403, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31),

3 - представнику позивача ОСОБА_14 (01001, м. Київ, Рильський провулок, 6, 2-й поверх),

4 - відповідачу (31104, м. Старокостянтинів, вул. І. Франка, 47).

Всім рекомендованим з повідомленням.