ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1674/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків
до Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації, смт. Золочів Золочівського району Харківської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області, смт. Золочів Золочівського району Харківської області 2. Управління Державної казначейської служби України у Золочівському районі Харківської області, смт. Золочів Золочівського району Харківської області
про стягнення коштів в сумі 77332,44 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_2, довіреність № 2549 від 12.12.2017 року;

відповідача - не з'явився;

третьої особи-1 - не з'явився;

третьої особи-2 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 77332,44 грн. (з них 68780,40 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення згідно вимог чинного законодавства, 6682,95 грн. втрат від впливу інфляційних процесів, 1869,09 грн. - 3% річних) та 1762,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог Бюджетного кодексу України, Постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 та від 29.01.2003 № 117, не відшкодував позивачу вартість наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2018 року була прийнята позовна заява до розгляду, порушено провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.07.2018 о 10:30 год.

Крім того, вищевказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 районну державну адміністрацію Харківської області та Управління Державної казначейської служби України у Золочівському районі Харківської області.

04.07.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 19196), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням послуг зв'язку пільговим категоріям населення на період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року. Відповідач також наголошує, що жоден із законодавчих актів, на які посилається позивач, не містять норм, які вказували б на обов'язок управління соціального захисту населення відшкодовувати витрати за надання послуг зв'язку пільговим категоріям громадян. Законодавець визначає джерело фінансування зазначених витрат, проте не визначає розпорядника бюджетних коштів. Також, на думку відповідача, неправомірними є вимоги щодо відшкодування втрат від інфляційних процесів та 3% річних.

05.07.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 19367), в якій зазначив, що наданий відповідачем відзив на позовну заяву не містить доводів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

06.07.2018 року Управління Державної казначейської служби України у Золочівському районі Харківської області (третя особа-2) надало пояснення (вх.№19415), в яких проти задоволення позову заперечувало, та просило розглядати справу без участі його представника.

11.07.2018 року ОСОБА_1 районна державна адміністрація Харківської області (третя особа-1) надала пояснення (вх.№20028), в яких проти задоволення позову заперечувала, та просила розглядати справу без участі її представника.

Враховуючи подання третіми особами письмових пояснень, беручи до уваги диспозитивність права учасника процесу на участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе, задовольнити клопотання третіх осіб про розгляд справи без участі їх представників.

Представник позивача в судовому засіданні 16.07.2018 року позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 16.07.2018 року не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

У період з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року (включно) Харківською філією ПАТ "Укртелеком" надано послуги зв'язку на пільгових умовах населенню смт. Золочів та Золочівського району Харківської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати (згідно Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства") на загальну суму 68780,40 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2017 року (форма № 2-пільга).

Відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного відшкодування отриманих послуг, у зв'язку з чим станом на момент звернення із даним позовом до суду за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року у нього виникла заборгованість перед позивачем за послуги зв'язку, надані на пільгових умовах, в сумі 68780,40 грн. На вказану суму позивач нарахував 6682,95 грн. втрат від впливу інфляційних процесів та 1869,09 грн. 3% річних.

Позивач направив на адресу відповідача вимогу № 26-15/406 від 01.06.2018 року (а.с. 70) про сплату заборгованості в сумі 68780,40 грн. Вказана вимога була отримана відповідачем 07.06.2018 року (оборотна сторона а.с. 70), проте останній ніяким чином на вказану претензію не відреагував, заборгованість не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 №1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 №2402-ІІІ "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, інших законодавчих актів України.

Згідно наведених вище законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача.

При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Згідно із п. 20-4 ст. 91 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремим категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів.

Частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово- комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (в редакції до 24.06.2017 року) (надалі - Постанова № 256) встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

Таким чином, саме на відповідача відповідно положень Постанови №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (надалі - Положення № 117) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (Уповноважені органи) організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації для Реєстру та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги.

Пунктом 11 Положення № 117 передбачено, що Уповноважений орган, зокрема, зобов'язаний звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, уточнювати інформацію про виявлені розбіжності, проводити розрахунки, складати та подавати фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння за формою "3-пільга".

Наказом Міністерства соціальної політики від 04.11.2016р. № 1296 затверджено Методичні рекомендації з розроблення положень про структурні підрозділи з питань соціального захисту населення місцевих державних адміністрацій, в яких визначені повноваження відповідних структурних підрозділів соціального захисту населення щодо реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення.

Зокрема, пп. 27 та пп. 32 п. 4.5 розділу IV Методичних рекомендацій місцевий структурний підрозділ соціального захисту населення проводить розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та забезпечує ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відповідно до пп. 30 п. 5 Положення про управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області, що затверджене розпорядженням голови ОСОБА_1 РДА від 24.10.2016 року № 295 та розміщене у вільному доступі на сайті ОСОБА_1 РДА за посиланням http://zolochivska-rda.gov.ua/, УСЗН ОСОБА_1 РДА проводить електронні звірки інформації від організацій-надавачів послуг щодо витрат, пов'язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, з відомостями, що містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги та здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян.

З огляду на викладене, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню смт. Золочів та Золочівського району послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен був здійснювати відповідач за рахунок видатків з місцевого бюджету.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002 №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обовязковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи відповідача про необґрунтованість заявленого позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, який врегульовував би спірні відносини.

Відповідно до ч. 1 п. 10. Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", з дотриманням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 №535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних наданням пільг "2-пільга" та Інструкції про порядок її заповнення, у встановлені строки позивачем була заповнена та надіслана відповідачу форма "2-пільга" для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

З матеріалів справи вбачається, що поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" за 2017 рік щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача, що підтверджується наданими до матеріалів справи знімками екрану комп'ютера позивача, з якого були відправлені списки та копіями супровідних листів до паперового формату "2-пільга" (а.с. 47-69)

Згідно з п. 11 Положення №117 та п. 2 Постанови №256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача; у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, провести уточнення інформації, що стосується виявлених розбіжностей; скласти акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга" та подати зазначені акти звірки до фінансового органу.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем за наслідками наданих у період січень - грудень 2017 року телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг, згідно з формою "2-пільга".

Відповідач був зобов'язаний щомісячно здійснювати розрахунки з позивачем, або у п'ятиденний строк з дня отримання субвенції з державного бюджету, або за відсутності такої субвенції - за рахунок коштів місцевого бюджету.

Однак, відповідач порушив свої зобов'язання, розрахунків не здійснив.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 222 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії або звернення до суду.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

В Законах України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус та Про охорону дитинства передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у смт. Золочів та Золочівського районі Харківської області, зобов'язаний був здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, на пільгових умовах.

Посилання відповідача на неналежне бюджетне фінансування, суд вважає безпідставним.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів у п'ятиденний строк здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку №256).

Неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446/3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі №15/5027/715/2011.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Золочівсьської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ОСОБА_3 Верховного Суду у справах № 906/621/17, № 927/498/17 та № 927/465/17.

Отже, заперечення відповідача є позбавлені фактичного та правового обґрунтування, оскільки не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві, що порушує умови ч. 1 ст. 74 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що сума невідшкодованої заборгованості у розмірі 68780,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За розрахунком позивача, розмір втрат від впливу інфляційних процесів, яких він зазнав у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання відповідачем, складає 6682,95 грн.; розмір 3% річних від простроченої суми складає 1869,09 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 6682,95 грн. інфляційних втрат та 1869,09 грн. 3% річних законними та обґрунтованими.

Як вже було зазначено, факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговим категоріям населення послуг зв'язку не спростовано відповідачем та факт надання позивачем послуг підтверджується матеріалами справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі постанов Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, №117 від 29.01.2003 та №295 від 11.04.2012, ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації, ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, ст.ст. ст. 48, 87, 91, 97 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 222 ГК України, ст.ст. 96, 526, 610 - 612, 617, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, пл. Слобожанська, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18. Код ) в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, буд. 8. Код ) 68780,40 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, 6682,95 грн. втрат від впливу інфляційних процесів, 1869,09 грн. 3% річних та 1762,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.07.2018 року.

Суддя ОСОБА_4