ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/342/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивачів - не з'явилися,

відповідачів - ОСОБА_1,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

на рішення Господарського суду Полтавської області

(суддя - Гетя Н.Г.)

від 22.08.2017

та постанову Харківського апеляційного господарського суду

(головуючий - Слободін М.М., судді - Гетьман Р.А., Ільїн О.В.)

від 14.12.2017

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Пермус", реєстратор реєстраційної служби Миргородського міського управління юстиції Полтавської області

про стягнення (відшкодування) вартості часток майна при припиненні діяльності КП "МП "Мрія"

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 позивачі звернулися до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_3 123 875,00 грн, ОСОБА_2 - 123 875,00 грн, ОСОБА_6 - 247 750,00 грн, ОСОБА_4 - 247 750,00 грн, ОСОБА_5 - 247 750,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачами корпоративних прав позивачів, зокрема, права на отримання при виході з товариства вартості частки майна товариства, пропорційної їх частці у статутному фонді.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 р. порушено провадження у справі та залучено до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Пермус" та реєстратора Реєстраційної служби Миргородського міського управління юстиції Полтавської області.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.08.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017, в задоволенні позову відмовлено.

30.05.2018 позивачі подали касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просять постановлені у справі судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування судових рішень зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, ст. ст. 22, 107, 252, ЦК України та ст. 83 ГПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Господарськими судами встановлено, що рішеннями Господарського суду Полтавської області по справі №917/2292/14 від 05.02.2015 та по справі №917/333/15 від 29.04.2015, які набрали законної сили, було визнано недійсним 2-ге рішення загальних зборів КП "МП "Мрія" від 30.05.2014 в частині виключення ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з числа учасників КП "МП "Мрія".

09.09.14 відповідачем ОСОБА_1 було укладено 3 договори продажу часток у статутному фонді КП "МП Мрія" від її частини у статутному фонді підприємства.

Договори були укладені з відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_7 з порушенням переважних прав позивачів (на купівлю частки), що встановлено Харківським апеляційним господарським судому справі №917/2014/15, постановою якого від 03.11.2016 було переведено права та обов'язки покупців за вказаними договорами на ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 У зв'язку з чим позивачі зазначали, що на момент припинення КП "МП Мрія" їм належали такі частки в статутному фонді підприємства: ОСОБА_3 - 1,25%, ОСОБА_2 - 1,25%, ОСОБА_6 - 2,5% , ОСОБА_4 - 2,5%, ОСОБА_5 - 2,5% від статутного фонду, а разом їм належало 10% статутного фонду.

На момент винесення вищезазначених рішень судами КП "МП "Мрія" вже не існувало. Воно припинилося 05.12.14 шляхом реорганізації у ТОВ "ПАЖЖ", яке, в свою чергу, повністю припинилося у 2015 році - шляхом злиття з ПП "Талион". Було створено ТОВ "Пермус", яке є сингулярним (частковим) процесуальним правонаступником колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія".

Умовами ч. 3 п 9.1 статуту КП "МП Мрія" у редакції на момент незаконного виключення позивачів встановлено, що особам, яких виключають з числа учасників підприємства, повинно бути виплачено їх частку в розмірі вартості майна, пропорційно до їх участі у статутному фонді.

Ліквідатором КП "МП Мрія" ОСОБА_1 було розіслано листи кожному з позивачів з вкладенням ксерокопій протоколу № 35 по КП "МП Мрія", в яких повідомлялося про рішення відповідачів про припинення КП "МП Мрія" і обрання ліквідатора та про рішення відповідачів виплатити кожному з позивачів по 500 грн. (виходячи з номінальної частки, зазначеної у ЄДР кожного з позивачів - учасників КП "МП Мрія").

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачі направили ліквідатору претензії та кожен з них відмовився від отримання 500 грн.

20.07.2016 позивачі через свого представника ОСОБА_12 звернулися до ТОВ "Полтавська регіональна біржа нерухомості" (яка діє на підставі відповідних дозволів, свідоцтв та сертифікатів) про проведення оцінки одного з об'єктів нерухомості, належного КП "МП Мрія" (станом на момент припинення), а саме - нежитлового приміщення, площею 306,5 м-2, яке знаходиться у м. Миргород, по вул. Гоголя, 84, надавши для цього всі необхідні документи або їх копії.

Відповідно до звіту, наданого ТОВ "Полтавська регіональна біржа нерухомості", вартість цього об'єкту нерухомості - 9 910 000 грн.

За таких обставин позивачі вважали, що мають право отримати від відповідачів у сукупності 10% (десять відсотків) від вартості майна, належного КП "МП Мрія" на момент припинення.

На момент припинення КП "МП Мрія, на умовах закону, статуту КП "МП Мрія" та за даними ЄДР відповідачі були вигодоотримувачами від зазначеної дії, а тому на підставі ч.2 ст. 22, ст. 1166 ЦК України повинні відшкодувати позивачам заподіяні незаконними діями збитки.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачами не доведено наявності в діях відповідачів цивільного правопорушення, а тому підстава для відшкодування шкоди у вигляді збитків відсутня.

Залишаючи в силі це рішення, апеляційний господарський суд, однак, зазначив, що частково не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності усіх чотирьох елементів деліктного зобов'язання у зв'язку з невідповідністю такого висновку ні встановленим обставинам справи, ні вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав про те, що вина порушника зобов'язання у цивільному праві презюмується і спростування вини покладене законом на відповідача. Зі змісту рішень у справах №917/2292/14 від 05.02.2015 та №917/333/15 від 29.04.2015 випливає, що рішення про виключення позивачів з учасників були прийняті із порушенням положень Закону України "Про господарські товариства" та ряду нормативних актів. Зазначені рішення набрали законної сили, в силу чого факт порушень не вимагає додаткового доказування (ч.3 ст. 35 ГПК України), а відповідачі не навели доказів на спростування своєї вини, в силу чого її слід вважати доведеною. Наявність причинного зв'язку полягає в тому, що факт протиправного виключення позивачів з товариства явно перешкодив їх участі у прийнятті суттєвих для спірних правовідносин рішень, в тому числі щодо припинення КП "Мале підприємство "Мрія", щодо визначення та порядку сплати часток позивачам, в тому числі при ліквідації колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія", тощо.

Але вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що висновки позивачів щодо наявності такого елемента деліктного зобов'язання як шкода (розмір шкоди), не відповідають приписам норм матеріального права, оскільки розмір шкоди визначений позивачами як належна їм при виключенні частка, шляхом вирахування належних позивачам відсотків від ринкової вартості довільно обраного об'єкту нерухомості, який колись знаходився у власності колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія" - приміщення за адресою м. Миргород, вул. Гоголя, 84, але такий спосіб визначення розміру шкоди прямо суперечить приписам законодавства України, оскільки розмір частки при виході з товариства повинен відповідати ціні чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення), тобто з урахуванням як активів, так і пасивів. Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Проте, повністю погодитися з такими висновками господарських судів неможливо, з огляду на таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначає право на ефективний засіб юридичного захисту, яке полягає в тому, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції ( в цьому випадку передбачене ст. 1 протоколу 1 до Конвенції та ст. 1 Конвенції право мирно володіти своїм майном), має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до положень ч.2 ст.148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, пропорційної частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Аналогічна норма містилася в ч. 3 п. 9.1 статуту КП "МП Мрія" у редакції, чинній на час незаконного виключення позивачів з числа учасників товариства.

Згідно з ст.54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Разом з тим, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Склад та розмір збитків визначаються за правилами ст. 225 ГК україни.

Право на виплату при виході учасника з товариства вартості частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі, виходячи зі змісту ст. 167 ГК України, є корпоративним правом особи.

Разом з тим, у справі встановлено, що КП "Мале підприємство "Мрія" припинено, а тому поновити корпоративне право позивачів на виплату частини майна товариства відповідно до вказаних вище норм неможливо, проте вони мають право вимагати грошову компенсацію за порушене корпоративне право.

При цьому жодною нормою цивільного законодавства не встановлено, що вказана компенсація обов'язково має дорівнювати за розміром вартості частини майна товариства, пропорційну його частці колишнього учасника товариства у статутному капіталі.

Таким чином, висновок апеляційного господарського про те, що визначення розміру компенсації учасникам, які виключені з КП "Мале підприємство "Мрія", а отже і визначення спричиненої шкоди, повинно відбуватися виключно за наслідками річного звіту підприємства, із врахуванням результатів господарської діяльності, є помилковим, оскільки ним ототожнено розмір збитків (грошове вираження шкоди) з розміром належної до виплати учаснику товариства частини майна товариства.

Єдиною підставою для відмови у задоволенні позову апеляційний господарський суд вказав недоведеність позивачами розміру спричиненої шкоди і невідповідність обраного позивача способу розрахунку нормам права та правовим позиціям Верховного Суду України.

Але таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов всупереч вимогам норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, посилання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №3-182гс14, як на підтвердження невідповідності обраного позивачем способу розрахунку заподіяної шкоди нормам права, є недоречним, оскільки ця постанова стосувалася визначення саме вартості частини майна товариства, що підлягає виплаті при виході учасника товариства, а не розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення відповідного корпоративного права позивачів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачами було надано звіт про вартість об'єкту нерухомості, складений суб'єктом оціночної діяльності, за яким площа будівлі за адресою м. Миргород, вул. Гоголя, 84 складала 306,5 кв.м (а.с. 14 - 42, т.1), але площа належного КП "Мале підприємство "Мрія" приміщення згідно акту його прийому -передачі ТОВ "ПАЖЖ" , на що звернув увагу суд апеляційної інстанції, складала 269,6 м-2. (а.с. 191, т.1).

При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) залишилася довідка ДКП "Миргородтехінвентаризація" від 27.10.2014 № 690 та технічна документація до неї, з яких вбачається, що загальна площа приміщення, зареєстрованого за МП "Мрія" по вул. Гоголя, 84 в м. Миргороді складає 306,5 м-2, а журнал підрахунку площі містить дані про загальну площу 306,5 м-2, основну - 269,9 м-2 (а.с. 115-118,т.1). Суд не з'ясував причину вказаних розбіжностей та не дав їм належної правової оцінки.

Вважаючи, що для правильного вирішення питання про визначення розміру компенсації позивачам, які виключені з товариства, необхідний річний звіт підприємства, з урахуванням вимог ст. 107 ЦК України, клопотання позивачів (а.с.108, т.1), суд мав витребувати реєстраційну справу КП "Мале підприємство "Мрія" в органів державної реєстрації для дослідження вказаного питання.

Крім того, відповідно до 33-34 ГПК України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачі зазначали, що вони претендують на меншу суму компенсації, ніж частина майна товариства, пропорційна їх частці у статутному фонді, а тому розрахували розмір її компенсації лише з частини майна КП "Мале підприємство "Мрія". Відповідачі ж в порушення вказаних норм не надали суду доказів, які підтверджували б менший розмір заподіяної позивачам шкоди чи взагалі її відсутність.

Отже, господарськими судами також було порушено норми процесуального права, якими визначається тягар доказування.

Враховуючи викладене, за умови встановлення у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, не можна погодитися з висновком апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку з неправильним, на думку суду, визначенням позивачами розміру спричиненої їм шкоди, адже наявність шкоди судом не було спростовано, а тому він не був позбавлений можливості визначити її правильний розмір.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними і обгрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд, оскільки вказані вище порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, більш ретельно з'ясувати питання розміру часток кожного з позивачів у статутному фонді МП "Мале підприємство "Мрія", адже, хоча постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 справі №917/2014/15 на них було переведено права і обов'язки покупця у відповідних договорах купівлі-продажу, але за загальним правилом на покупцеві лежить обов'язок оплатити товар, а тому підлягає з'ясуванню питання сплати позивачами відповідних сум продавцю ОСОБА_1, перевірити наявність передбачених ст. 1190 ЦК України підстав для солідарної відповідальності відповідачів, розмір заподіяної позивачам внаслідок порушення їх корпоративних прав шкоди. В залежності від встановленого та відповідно до вимог закону вирішити спір.

У зв'язку з передачею справи на новий розгляд, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати розподілу судом касаційної інстанції не підлягають.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314 - 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22.08.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі № 917/342/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Баранець

Г. Вронська