ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.07.2018 Справа № 920/199/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

суддя Заєць С.В.

секретар судового засідання Чепульська Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 920/199/18

за позовом: Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Сумської міської ради, м. Суми

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-

комерційне підприємство "Нотехс", м. Суми,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Універбур",

м.Суми,

про визнання недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 29.07.2016, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.03.2017 укладені між сторонами та зобов'язання повернути земельну ділянку

за участю представників сторін:

Прокурор: Мороз А.В.

від позивача: Якименко О.І. (довіреність № 790/03.02.02-17 від 19.04.2018)

від відповідачів: 1. Марченко І.В. (ордер № 113 від 17.04.2018)

2. Оскорбін А.Г. (довіреність № 71 від 03.05.2018)

експерт Сукаленко С.В.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор, відповідно до вимог позовної заяви просить суд:

- визнати недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна від 29.07.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універбур»;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.03.2017, укладений між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс»;

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» повернути Сумській міській раді земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :03:002:0523, площею 1,5056 га, вартістю 8 399 290,72 грн., що знаходиться за адресою: проспект Курський 6-а у м. Суми.

12.04.2018 відповідач - ТОВ «Універбур» подав відзив від 12.04.2018 № 56 на позовну заяву, в якому заперечує проти доводів прокурора викладених у позовній заяві та просить суд відмовити у задоволені позову.

16.04.2018 відповідач - ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» подав до суду відзив від 12.04.2018, в якому зазначає про відсутність порушень з його боку та просить в задоволенні позову відмовити.

25.04.2018 прокурором подано відповіді на відзиви відповідачів від 24.04.2018 № 112-5254 та від 24.04.2018 № 112-5253, в яких заперечує проти позиції ТОВ ВКП "Нотехс" та ТОВ "Універбур" та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

16.05.2018 відповідач - ТОВ «Універбур» подав до суду заперечення на відзив на позовну заяву.

21.05.2018 відповідач - ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» подав до суду заперечення на відповідь.

21.05.2018 позивачем - Сумською міською радою подано до суду відзив від 21.05.2018 № 263/18-юр на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.03.2017 та в частині зобов'язання ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» повернути Сумській міській раді земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :03:002:0523, площею 1,5056 га, вартістю 8399 290,72 грн., що знаходиться за адресою: проспект Курський. 6-а в м. Суми, повернути орендодавцю не визнає повністю, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить в їх задоволенні відмовити.

04.06.2018 Сумською місцевою прокуратурою подано до суду Додаткові пояснення № 112-6882вих-18 від 30.05.2018, № 112-7067вих18 від 01.06.2018 та № 112-6882вих18 від 30.05.2018. В зазначених поясненнях прокурор заперечує проти позиції відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

17.07.2018 позивачем - Сумською міською радою подано до суду пояснення стосовно неможливості самостійно звернутися до суду із позовною заявою, в яких Сумська міська рада зазначає, що відсутні законні підстави на звернення до суду із вказаними позовними вимогами.

В судове засідання представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 19.07.2017 представники відповідачів проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзивах.

Прокурор в судовому засіданні 19.07.2018 наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи достатність часу, наданого прокурору, позивачу та відповідачам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 13 та ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши надані докази суд прийшов до таких висновків:

В обґрунтування поданого позову прокурор зазначає, що під час вивчення Сумською місцевою прокуратурою інформації щодо правомірності використання земельних ділянок комунальної власності встановлено, що рішенням Сумської міської ради від 25.01.2017 №1720-МР надано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комершнне підприємство «Нотехс» (далі - ТОВ «ВКП «Нотехс») земельну ділянку загальною площею 1,5056 га терміном на 5 років під розміщеними виробничими приміщеннями.

На виконання вказаного рішення між Сумською міською радою (далі -Орендодавець) та ТОВ «ВКП «Нотехс» 13.03.2017 укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Суми, просп. Курський, 6а.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,5056 га, кадастровим номером :03:002:0523.

На земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі.

Відповідно до п. 1.2 Договору нормативна грошова оцінка земельно ділянки становить 8 399 290,72 гри.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що земельна ділянка за функціональним призначенням надається в оренду під розміщеними виробничими приміщеннями, згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель - 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості

Відповідно до п. 2.2 Договір укладено до 25.01.2022.

Проте, прокурор зазначає, що укладений Договір оренди земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню орендодавцю.

В обґрунтування поданого позову прокурор зазначає, що зміст договору оренди земельної ділянки, укладений Сумською міською радою з ТОВ «ВКП «Нотехс», суперечить вимогам ста. 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 134 Земельного кодексу України, оскільки передбачає набуття відповідачем права користування на земельну ділянку комунальної власності площею 1,5056 га без проведення земельних торгів, у той час як у власність ним набуто нерухомість площею лише 0,0995 га.

Окрім цього, прокурор посилається на відсутність у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2016, укладеного між ТОВ «Універбур» та ТОВ «ВКП «Нотехс» істотної умови, зокрема кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на об'єкти нерухомості за цим договором.

Відповідачі проти доводів прокуратури, наведених у позовній заяві заперечують

Позивач - Сумська місьа рада, в інтересах якою прокуратурою подано позов вважає, що отримання в наслідок укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна ТОВ «Нотехс» права користування земельною ділянкою площею 1,5056 га не порушує права держави, а саме територіальної громади м. Суми. В зазначеному спірному договорі зазначено площу та кадастровий номер сформованої земельної ділянки, на якій розташоване вказане в договорі нерухоме майно.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, не може погодитися з доводами прокуратури, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частини 1 та 2 ст. 207 Господарського кодексу України передбачає такі норми:

1. Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

2. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

- виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

- вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить такі частини:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» (ТОВ «ВКП «Нотехс» покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універбур» (ТОВ «Універбур» - продавець) був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна.

Відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю нерухоме майно, а покупець зобов'язується прийняти нерухоме майно і сплатити за нього обговорену грошову суму.

Умовами договору передбачено, що нерухоме майно складалося з:

бітумосховища під літ. «Ж», загальною площею 995,0 кв.м, яке знаходиться за адресою: Сумська область, місто Суми, проспект Курський, будинок 6-а ,

та складових частин бітумосховища, як об'єкта нерухомого майна, якими є:

ГРП (газорозподільний пункт) літ. Г,

естакада № II,

під'їзна залізнична колія № III.

Нежитлові приміщення, що відчужувались розташовані на земельній ділянці на території Сумської міської ради. Вищезазначена земельна ділянка, площею 1,5056 га, кадастровий номер земельної ділянки - :03:002:0523, зареєстрована за власником - Сумською міською радою, номер запису про право власності - 15532041, реєстраційний номер-01.

Бітумосховище та його складові частини розміщені на всій земельний ділянці площею 1,5056 га., що підтверджується технічним паспортом на виробничий будинок «Бітомосховище» та Висновком експерта № 1074/29 комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12.06.2018.

В матеріалах справи відсутні докази оспорення права власності ТОВ «Універбур» на нерухоме майно -бітомусховище та його складові частини, що стало предметом договору купвлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2016.

Статтею 317 Цивільного кодексу України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ( ст. 319 ЦК України).

В обгрунтування недійсності договору купівлі-продажу прокурор посилається на невідповідність договору від 29.07.2016 вимогам ч. 2ст. 377 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, а саме щодо в договорі купівлі-продажу зазначено кадастровий номер земельної ділянки, право на яку мало би переходити у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти, у той час як таке право продавцем нерухомості (ТОВ «Універбур») в устновленому порядку набуто не було, що свідчить про неможливысть передачі такого права покупцю нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексуУкраїни до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина 2. ст. 377 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином істотними умовами договору є саме розмір та кадастровий номер земельної ділянки, як це зазначено в ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України, а не наявність та дійсність права користування земельною ділянкою у попереднього власника.

Саме такий зміст має і ч. 2, ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України - істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Таким чином прокурор неточно викладає норми законодавства, що призводить до невірного його застосування.

Той факт, що ТОВ Універбур» за твердженням прокурора, не укладав свого часу договір оренди земельної ділянки може свідчити лише про інші правові наслідки для ТОВ ВКП «Нотехс», ніж перехід права користування на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у ТОВ «Універбур», однак це не може бути підставою недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці, що має визначену площу та кадастровий номер, як це передбачено ст. 377 Цивільного кодексу України.

На час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна розмір та кадастровий номер земельної ділянки існували і вони були відображені в договорі купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порушення ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2016 відсутні.

Окрім цього, прокурор в позовній заяві обґрунтовує свою позицію тим, що нерухоме майно, придбане ТОВ «ВКП «Нотехс» має меншу площу, ніж ділянка, на якій це майно розміщене.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України до набувача об'єктів нерухомого майна переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, однак матеріалами справи і самим прокурором не заперечується факт розміщення придбаного відповівдачем нерухомого майна саме на земельній ділянці площею 1,5056 га, кадастровий номер :03:002:0523.

Твердження прокуратури проте, що продавець нерухомості повинен був виділити частину земельної ділянки під нерухомістю в окрему земельну ділянку, присвоївши їй окремий кадастровий номер, та право користування саме на неї передати покупцю, натомість іншу частину земельної ділянки комунальної власності покупець міг набути в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, виключно за результатами проведення земельних торгів. За твердженням прокуратури внаслідок набуття ТОВ «ВКП Нотехс» права власності на нерухоме майно, товариство мало право на автоматичнее набуття права користування тільки земельною ділянкою, на якій зходиться дане майно, тобто площею лише 995 кв.м. без проведення земельних торгів, суд оцінює критично.

Оскільки предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2016 є не лише бітомосховище загальною площею 995,0 кв. м, а й складові частині, які знаходяться на спірній земельній ділянці, тобто об'єктом купівлі-продажу є не частина майна - бітомосховище, а комплекс будівель та споруд для створення асфальтобетонних сумішей: бітомосховише, естакада, ГРП (газорозподільний пункт), під'їзна залізнична колія.

Власник на свій розсуд вірішує питання продажу вцілому чи частинами належного йому майна, і ні хто інший не може його до цього примусити в силу закону. Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2017, розглянувши звернення юридичної особи - ТОВ «ВКП Нотехс», надані ним документи, відповідно до протоколу засідання постійної комісії з питань архітекрути, містобудування. Регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міської ради від 22.12.2016 № 53 та статей 12,122, 123 Земельного кодексу України (чинного станом 25.01.2017) керуючись пунктом 34 частини 1 статті 36 Закону України «Про місцеве самоврядування», Сумською міською радою прийнято рішення № 1720-МР «Про надання в оренду земельної ділянки ТОВ «ВКП «Нотехс», за яким ТОВ «ВКП «Нотехс» надано в оренду земельну ділянку, розташовану за адресою: проспект Курський 6-а в м. Суми, площею 1,5056 га, на 5 років під розміщеними виробничими приміщеннями. Кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0523.

Рішення № 1720-МР є законним, обгрунтованим, прийнятим Сумською міською радою на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, зазначене підтверджується з огляду на наступне:

Згідно зі статтею 123 Земельного кодексу України встановлено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення, здійснюється без складення документації із землеустрою.

На виконання рішення № 1720-МР від 25.01.2017 між Сумською міською радою (далі -Орендодавець) та ТОВ «ВКП «Нотехс» 13.03.2017 укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Суми, просп. Курський, 6а.В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,5056 га, кадастровим номером :03:002:0523.

На земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що земельна ділянка за функціональним призначенням надається в оренду під розміщеними виробничими приміщеннями, згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель - 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості

Отже, Рішення № 1720-МР, на підставі якого укладено спірний договір оренди земельної ділянки, ухвалено з урахуванням, що зазначена земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення, а тому в оренду, з таких підстав, передається такий розмір земельної ділянки, який зазначений у відповідній технічній документації.

Сумська міська рада не наділена повноваженнями для ініціювання поділу земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0523, яка знаходиться за адресою: м. Суми, проспект Курський, 6а з присвоєнням окремих кадастрових номерів без змін цільового призначення.

Статтею 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Частинами 2-3 статті 134 Земельного кодексу України закріплено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Отже, зазначене рішення № 1720-МР прийняте Сумською міською радою в межах її повноважень та у порядку, передбаченому Конституцією та законами України. Таке рішення є актом одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом його виконання передачі в оренду земельної ділянки за договором оренди, укладеним від 13.03.2017р. між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс».

Окрім зазначеного, прокурор в позовній заяві зазначає про відсутність істотних умов у договорі оренди та купівлі-продажу (ст.. 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України), що має своїм наслідком визнання договорів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторонни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів данного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Наслідком недосягнення згоди з усіх істотних умов є неукладеність договору, а не його недійсність.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2016, укладений між товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо- комерційне підприємство «Нотехс» та Товариством з обмеженою відповідальнісмтю «Універбур», та договору оренди земельної ділянки від 13.03.2017 укладеного між Сумською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо - комерційне підприємство «Нотехс» недійсними, а відповідно і відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд зазначає, що судом не бралися до уваги та не були покладені в основу данного рішення висновки зроблені у Висновку експерта № 1074/29 комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12.06.2018. оскільки предметом розгляду даної справи судом не ставилося питання про можливість поділу, чи виділення частини майна нерухомого майна, що є предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2016, а відповідно і не ставилося питання щодо поділу земельної ділянки під цим майном.

Крім цього, суд вважає за доцільне дослідити наявності правових підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором у даній справі.

Так, згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні за змістом вимоги містяться в пункті 3 частини 4 статті 19 Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва - частина 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Зі змісту частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Згідно частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у разі їх порушення або загрози порушення виключно у випадках, якщо доведе наявність таких обставин: орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інших суб'єкт владних повноважень не здійснює захист цих інтересів; здійснює такий захист неналежним чином; такий орган взагалі відсутній.

Судом встановлено, що в обґрунтування прокурором свого права на пред'явлення позову останній зазначив, що даний позов є заходом прокурорського реагування в інтересах Сумської міської ради. Зазначеною міською радою не вжито заходів щодо усунення порушень чинного законодавства, зокрема щодо використання земельної ділянки комунальної вдасності без правових підстав.

В свою чергу Сумська міська рада заперечує щодо наявності правових підстав для звернення до суду з вказаними у позові прокурором вимогами.

Суд приходить до висновку, що зазначені прокурором обставини не підтверджують наявності підстав для представництва, зазначеному в статті 23 Закону України «Про прокуратуру». В даному випадку, прокурором доказів з цього приводу не надано.

Порушенням законодавства, як зазначає прокурор в обґрунтування підстав звернення, є порушення порядку набуття речових прав на земельні ділянки, що обмежує територіальну громаду в особі Сумської міської ради у її використанні та залученні якнайбільшої суми коштів до бюджету.

Проте, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 43 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.

Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів.

Прокурор звертається до суду в інтересах держави, які полягають у втраті можливості отримати територіальною громадою міста максимально великого розміру орендної плати за використання земельної ділянки у разі продажу права на конкурентних засадах, що в даному випадку свідчить про відсутність порушення або загрози порушення інтересів держави, та підстав для здійснення такого представництва.

Окрім цього, прокурор, вимагаючи визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, не довів яким чином оспорюваний ним договір порушує або загрожує порушенню інтересів держави. Прокурор взагалі оминув своєю увагою той факт, яким саме чином порушуються інтереси держави наданням Сумською міською радою земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс». який є власником будівлі, що знаходиться на цій земельній ділянці та більше того яким чином порушені інтереси держави укладенням між двома юридичними (не державними) особами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Універбур» та товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлових приміщень) що є власністю юридичної особи - Товариством з обмеженою відповідальністю «Універбур», а не держави.

За наведених в сукупності обставин, суд вважає вимоги прокурора необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає судові витрати на прокурора.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.07.2018.

Суддя С.В. Заєць