КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2018 р. місто Київ Справа №910/2181/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

За участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

За участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання від 17.07.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/2181/18 (суддя Васильченко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"

до Крестон Есоушиітс Лтд

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_3

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Крестон Есоушиітс Лтд, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позичальник за кредитними договорами не виконував належним чином свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникли підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, яке на даний час належить згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2181/18, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2018 залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання на 24.04.2018.

23.04.2018 від третьої особи - ОСОБА_3 надійшов позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між фізичними особами та між юридичною особою і фізичною особою, а також стягнення збитків в сумі 1900 грн. з юридичної особи на його користь.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 відмовлено у відкритті провадження з розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 в межах справи № 910/2181/18, роз"яснено ОСОБА_3, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та стягнення збитків за невиконання умов договору іпотеки, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/2181/18.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала була постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а також внаслідок невідповідності висновків суду, обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано передбачені п. 10 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України правила виключної підсудності для позову третьої особи з самостійними вимогами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/2181/17 передано для розгляду апеляційної скарги апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді : Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/2181/18, призначено до розгляду в судовому засіданні 19.06.2018.

15.05.2018 скаржником через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду подано клопотання про класифікацію предмета спору.

18.06.2018 скаржником через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду подано клопотання про врахування судової практики.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2018, а ухвалою від 26.06.2018 - до 17.07.2018.

В судовому засіданні 17.07.2018 скаржник доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу скасувати, а позов третьої особи з самостійними вимогами направити до суду першої інстанції для розгляду.

ПАТ «Універсал Банк» та Крестон Есоушиітс Лтд в судове засідання 17.07.2018 представників не направили, причин неявки суду не повідомили, проте, їх неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема щодо відмови у відкритті провадження (п.7).

Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Статтею 1 ГПК України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Тобто, подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб'єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

В свою чергу, ОСОБА_3 з заявлених позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору вбачається, що заявник просить визнати недійсними договори, укладені між фізичними особами та між юридичною особою і фізичною особою, а також стягнути збитки в сумі 1900 грн з юридичної особи на його користь.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 заявив відповідний позов третьої особи як фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, а також те, що однією стороною як правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов'язання так і самого зобов'язання є фізична особа без статусу суб'єкта підприємницької діяльності, з огляду на зміст ст.ст. 4, 20 ГПК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано передбачені п. 10 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України правила виключної підсудності для позову третьої особи з самостійними вимогами - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані, оскільки стаття 30 наведеного кодексу регулює виключну підсудність справ за територіальною юрисдикцією (підсутдністю), а коло осіб, які приймають участь у справі, і що є визначальним зокрема і для подальшого визначення територіальної юрисдикції, визначаються суб'єктною юрисдикцією, яка регулюється ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, яка була вірно застосована судом першої інстанції до позову ОСОБА_3

Посилання скаржника зокрема на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.218 по справі № 1522/18417/12-ц, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті як підстава для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.218 по справі № 1522/18417/12-ц стосувались солідарного обов'язку саме відповідачів (боржників) перед банківською установою. Також, в наведених скаржником постановах Верховного Суду України від 29.05.2018, 06.06.2018, 02.05.2018 - предметом розгляду були правовідносини з інших предметів спору.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що визначення предмету спору здійснюється судом першої інстанції за наслідками розгляду справи, і чинним процесуальним законом не передбачено права суду апеляційної інстанції визначати суду першої інстанції предмет спору в рамках оскарження ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з п. 6 ст. 175 ГПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приписами ст. 5 ЦПК України визначено, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Сторонами в цивільному процесі у відповідності до ч.2 ст. 48 ЦПК України можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доводи скаржника про порушення вимог процесуального закону при винесені оскаржуваної ухвали - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/2181/18 не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/2181/18.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/2181/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/2181/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на ОСОБА_3.

4. Матеріали справи №910/2181/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 27.07.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко