ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 Справа № 917/310/18

Суддя Гетя Н.Г. , розглянувши матеріали

за позовною заявою Приватного підприємства "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" пров.Гвардійський, 8, м.Кременчук, Полтавська область, 39600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-ПЛЮС" туп. Піщаний, 10, м.Кременчук, Полтавська область, 39626

про стягнення 34 199,01 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Олефір О.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.233 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява Приватного підприємства "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-ПЛЮС" 34 199,01 грн. збитків.

30.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

13.04.2018р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. канц. суду №3803), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

До позовних матеріалів додано клопотання позивача ПП "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" про призначення експертизи. З огляду на необгрунтованість заявленого клопотання, суд відхилив подане клопотання.

Ухвалою суду від 15.05.2018р. продовжено строк підготовчого провадження.

29.05.2018р. від позивача надійшли пояснення по суті позовних вимог в яких зазначено про те, що не зважаючи на конфігурацію металоплатикових вікон, вони повинні відповідати державним стандартам ДСТУ БВ.2.6-15-99 Вікна та двері полівінілхлоридні. Загальні технічні умови та ДСТУ БВ.2.7-Ю7-2008 Будівельні матеріали. Склопакети клеєні будівельного призначення. Технічні умови.

Вироби, які були отримані Позивачем від Відповідача, не відповідають встановленим державним стандартам, а саме: збірка вікон візуально проведена з явними дефектами, склопакети запаяні неналежним чином, зварювання кутів не зачищені і не оброблені фрезерними верстатами, в примиканні імпосту до рами є щілина, вікна не тієї торгової марки, яка була раніше замовлена.

Встановити таку невідповідність державним стандартам Позивачу вдалося за допомогою попереднього огляду виробів спеціалістом.

11.06.2018р. від ПП "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач залишає незмінними вимоги щодо стягнення збитків в розмірі 23 199,01 грн., 11 000,00 грн. суми адвокатських послуг та просить суд викликати в судове засідання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та призначити по справі судову товарознавчу експертизу.

19.06.2018р. відповідач по справі подав до суду відзив на уточнену позовну заяву в якому зазначив, що для проведення експертизи не достатньо правових підстав та заперечує проти виклику свідків, оскільки, згідно ч.2 ст.87 ГПК України, не можуть встановлюватись обставини (факти), які, відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (oбліковуються) у відповідних документах.

Суд відхиляє подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог в частині виклику свідків з огляду на її невідповідність ч.2 ст.87 ГПК України.

Щодо клопотання позивача про призначення експертизи, суд зазначає наступне:

У відповідності до положень ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Проте, позивач, заявляючи клопотання про необхідність проведення експертизи, не надав суду належних доказів на підтвердження потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у справі.

Ухвалою від 19.06.2018р. судом закрито підготовче провадження у справі призначено справу до розгляду по суті.

19.07.2018р. представник позивача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження виробів із ПВХ та склопакетів в них.

Суд відхилив подане клопотання з огляду на ст. 182 ГПК України, в якій зазначено що заяви та клопотання учасників справи суд вирішує у підготовчому засіданні.

В судовому засіданні 19.07.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено про дату складання повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за усної домовленості між позивачем (ТОВ "ПАРИТЕТ - ПЛЮС") та відповідачем (ПП "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" досягнуто згоду про поставку металопластикових вікон відповідно до комерційної пропозиції № 2356 LKM-1239 від 30.10.2017 року .

Товариством обмеженої відповідальності "ПАРИТЕТ - ПЛЮС" 10 листопада 2017 року був виставлений рахунок Приватному підприємству Торговий дім ЛІНІЯ КОМФОРТУ для оплати №69 на суму 23 199 грн. 01 коп. з ПДВ за металопластикові вікна.

ПП "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" 17.11.2017 року платіжним дорученням № 125 було повністю оплачено рахунок №69 від 10.11.2017 року ПП Торговий дім ЛІНІЯ КОМФОРТУ.

Позивач вказує на те, що поставлені ТОВ "ПАРИТЕТ - ПЛЮС" металопластикові вікна не відповідають вимогам якості до аналогічних виробів.

ПП "Торговий дім "ЛІНІЯ КОМФОРТУ" на адресу ТОВ "ПАРИТЕТ - ПЛЮС" було направлено претензію № 11-01 від 27.11.2017 року з вимогою відшкодувати завданні збитки , які спричиненні поставкою товару неналежної якості (металопластикові вікна) в сумі 23 199 грн. 01 коп. з ПДВ.

У відповіді № 23-12 на претензію від 23.12.2017 року ТОВ "ПАРИТЕТ - ПЛЮС" відмовилося повернути кошти за неякісний товар.

Вважаючи що, відповідачем порушені взяті на себе зобов"язання, позивач звернувся до суду про відшкодування збитків у розмірі 23 199,01 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, мотивуючи тим, що комерційна пропозиція на яку посилається позивач, не має підпису замовника, доказів вручення позивачу та погодження відповідачем; товар у кількості 19,71 м2 на суму 23 199,01 грн. виготовлено і оплачено Позивачем за видатковою накладною №63 від 17.11.2017р.; позовна заява не містить посилань на державні стандарти на технічні умови за якими Товар не відповідає якості.

Таким чином, Позивач та Відповідач домовились про виготовлення останнім вікон металопласткових у кількості 19,71 м2 на загальну суму з ПДВ 23199 грн. 01 кон. без конкретних умов щодо відповідності вказаного Товару конкретним технічним умовам чи стандартам якості, вказаний Товар було виготовлено Відповідачем та отримано Позивачем, що свідчить про добросовісне виконання Відповідачем свого обов"язку.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору визначена статтею 3 Цивільного кодексу України, як одна із загальних засад цивільного законодавства. Отже, враховуючи зміст вищенаведених норм законодавства, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні не одержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавала шкоди (цивільне правопорушення).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому розмір збитків (шкоди) має довести сторона, яка їх зазнала, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів цивільного правопорушення звільняє заподіювача шкоди від відповідальності.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів узгодження комерційної пропозиції сторонами. В накладній №63 від17.11.2017 р. відсутня інформація про виробника, будь-які інші параметри крім кількості, ціни та вартості, які б надавали можливість ідентифікувати вікна, як такі, що поставлені саме відповідачем. Також , у суду відсутня можливість ідентифікувати вікна , відображені на наданих позивачем фото, як такі, що передані саме відповідачем.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237,238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.07.2018р.

Суддя Гетя Н.Г.