ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1251/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Будішевської Л.О.

суддів: Таран С.В., Величко Т.А.

секретар судового засідання: Лук'ященко В.Ю.

представники учасників справи:

від позивача - Танурков Р.Г.,

від відповідача - Коротков С.І., Розенбойм Ю.О.,

від третьої особи на стороні позивача - не з'явився,

від третьої особи на стороні відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс»

на ухвалу господарського суду Одеської області про забезпечення позову, постановлену 25.06.2018, суддею Петровим В.С., м. Одеса

у справі № 916/1251/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

про: зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном

В С Т А Н О В И В:

21.06.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» про усунення перешкод в користуванні причалом № 11 Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» порту Чорноморськ, а саме: зобов'язати ТОВ «Транс-Сервіс» прибрати з причалів № 11-12 Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» порту Чорноморськ навантажувальну машину «Telestak 550»

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» є стивідорною компанією в порту Чорноморськ, а також портовим оператором, що здійснює свою господарську діяльність в межах морського порту «Чорноморськ» на підставі договору №168-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів) №№1, 3, 5, 6, 10, 11, 12 порту «Чорноморськ», укладеного з ДП «Адміністрація морських портів України»

12.05.2017 р. між ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» укладено Меморандум про співробітництво щодо реалізації інвестиційного проекту, у тому числі будівництва транспортної галереї в тилу причалів №№10-11 з установкою суднонавантажувальної машини на причалі №11.

Водночас, відповідачем, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про морські порти України» чиняться перешкоди позивачу у користуванні причалом № 11, а також блокується нормальна робота по використанню причалу № 11 для вантажно-розвантажувальних робіт.

За твердженням позивача відповідач самостійно здійснив реконструкцію та нове будівництво додаткових конструкцій складу №8 інв. №3708 біля причалів №11-12 без отримання будь-яких погоджень контролюючих органів, чим повністю унеможливив для позивача використання залізничного транспорту для навантаження суден, оскільки іншого варіанту подачі вагонів немає; склад № 8 та прилеглий до нього складський майданчик перебувають в оренді відповідача на підставі договору оренди нерухомого майна від 25.08.2015 р., укладеного з Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області; відповідач розмістив навантажувальну машину «Telestak» 550 на залізничних коліях №68, 69, 70, 71, на підкранових коліях на причалі №12; навантажувальна машина постійно (стаціонарно) займає залізничні колії №68, 69, 70, 71 та підкранові колії на причалі № 12, незважаючи на відсутність навантажувально-розвантажувальних робіт; залізничні колії проходять вздовж причалів з 11 по 18 та з'єднуються із залізничними коліями Одеської залізниці; розміщення навантажувальної машини «Telestak» 550 у такий спосіб унеможливлює планування ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» приймання вантажу з вагонів на причалі № 11, що переміщуються залізничними коліями № 68, 69, 70, 71.

Вказане, на думку позивача, є очевидним блокуванням відповідачем доступу до причалу № 11 залізничного транспорту. Застосована відповідачем схема по перевантаженню за варіантом «склад - перевантажувальна машина - судно» повністю унеможливила для позивача здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням залізничного транспорту у спосіб, що не заважає іншим портовим операторам.

Позивач вказує, що відповідач надає стивідорні послуги на причалі №12 та, як і позивач, володіє рівними правами та обов'язками портового оператора в порту «Чорноморськ». Проте, проведена відповідачем незаконна реконструкція та незаконне встановлення навантажувальної машини «Telestak» 550 на залізничних коліях №68, 69, 70, 71 і на підкранових коліях на причалі №12 забезпечило лише одному портовому оператору (ТОВ «Транс-Сервіс») обробку судна на причалі №12 за варіантом «склад - перевантажувальна машина - судно». Відповідач розмістив навантажувальну машину для обробки судна на причалі №12, яка постійно (стаціонарно) знаходиться на залізничних коліях №68, 69, 70, 71 та підкранових коліях, не зважаючи на відсутність навантажувально-розвантажувальних робіт. Постановка залізничних вагонів на причал № 12, № 11 не можлива, право інших портових операторів на обробку судна за варіантом «залізничний вагон/контейнер - кран - судно» або «залізнична цистерна - насос - судно» обмежено.

Відтак, дії відповідача із реконструкції та здійснення нового будівництва орендованого об'єкту нерухомості біля причалу №11, №12 для стаціонарного встановлення навантажувальної машини обмежує доступ до причалу № 11 будь-якого транспорту, у тому числі спеціалізованої рятувальної техніки.

Разом з позовною заявою позивачем була подана заява про залучення до участі у справі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

25.06.2018 р. позивачем через канцелярію суду подано:

заяву про залучення до участі у справі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої останній просив суд зобов'язати ТОВ «Транс-Сервіс» усунути перешкоди в користування ТОВ «СП Рисоіл Термінал» причалом № 11 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а саме: зобов'язати відповідача звільнити залізничні колії №№ 68, 69, 70, 71 та підкранові колії на причалах №№ 11, 12 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» для проїзду (доступу) до причалу № 11 залізничного транспорту, шляхом демонтажу суднонавантажувальної машини «Telestak» 550;

заяву про вжиття заходів забезпечення позову в якій ТОВ «СП Рисоіл Термінал» просило накласти арешт на суднонавантажувальну машину «Telestak» 550, яка експлуатується Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» на причалах №№ 11-12 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.06.2018 р. позов ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1251/18 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання з викликом учасників справи призначено на 19.07.2018 р.; до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» та на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.06.2018 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено: накладено арешт на суднонавантажувальну машину «Telestak» 550, яка експлуатується Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» на причалах №№ 11-12 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за адресами: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30-А, причал № 11, та вул. Сухолиманська, 32-А, причал № 12.

Господарський суд дійшов висновку, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, предмету спору та обставин справи, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок відчуження суднонавантажувальної машини «Telestak» 550, яка знаходиться на даний час у відповідача, на момент виконання рішення. А отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану суднонавантажувальну машину «Telestak» 550 - є обґрунтованим, оскільки відповідає заявленим вимогам, на забезпечення яких він направлений, зокрема, на недопущення порушення прав позивача у разі задоволення позову.

При цьому, суд зазначив, що такі заходи забезпечення позову як накладення арешту на суднонавантажувальну машину, не є перешкодою у здійсненні відповідачем господарської діяльності, оскільки у цьому випадку відповідач позбавлений права лише на відчуження такого майна, наявність якого є гарантією виконання рішення суду у разі задоволення позову про зобов'язання усунути перешкоди.

Не погодившись означеною ухвалою суду, відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просив ухвалу господарського суду Одеської області від 25.06.2018 року про вжиття заходів забезпечення позову скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» про забезпечення позову.

Скарга мотивована тим, що накладення арешту передбачає заборону та неможливість відчуження арештованого майна, що жодним чином не може «забезпечити» позов, предметом якого є демонтаж, тобто розбирання майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» - суднозавантажувальної машини «Telestak» 550. Крім того, обмеження права відповідача на розпорядження його майном можливе лише у справах, предметом яких є позовні вимоги майнового характеру. У даній справі позивачем заявлена вимога про усунення перешкод у користуванні належним йому на відповідному праві майном, а не вимога про визнання будь-якого права на арештоване майно чи його витребування. Викладені заявником доводи позбавлені будь-якого доказового обґрунтування, а оскаржувана ухвала містить лише формальне посилання на можливість утруднення виконання судового рішення, в разі його ухвалення на користь позивач.

24.07.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив залишити її без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду - без змін. На думку позивача, позовна заява містить узгодженість предмету позову із заходом забезпечення позову, оскільки єдиним способом з надання проїзду (доступу) до причалу №11 залізничного транспорту позивача є демонтаж суднонавантажувальної машини «Telestak» 550 з причалів 11, 12 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

В судовому засіданні 02.08.2018 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу .

Представники третіх осіб в судове засідання 02.08.2018 не з'явилися. Про час, дату та місце засідання суду повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення внаслідок недобросовісних дій відповідача та не містить будь - якого обґрунтування щодо змісту та характеру таких дій, а також жодним чином не підтверджена з доказової точки зору.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, до заяви про забезпечення позову Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» додано лише документ про сплату судового збору. Жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів у вигляді накладення арешту на суднозавантажувальну машину «Telestak» 550 призведе до неможливості або значного утруднення виконання рішення у даній справі, у випадку його ухвалення на користь позивача, не надано.

Між тим, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, безпідставним є й посилання суду першої інстанції на імовірність відчуження відповідачем спірного майна, як правової підстави вжиття заходів забезпечення позову, адже, такі обставини не були визначені позивачем в заяві і, відповідно жодними доказами не аргументовані, а саме лише посилання суду на потенційний намір відповідача ухилятись від виконання рішення по справі, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону. Господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом абз. 7 ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 р., «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 р., «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 р., «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 р.) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В даному випадку, накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, не є заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та може бути розцінено як втручання у фінансово-господарську діяльність підприємства власника майна та порушення його конституційного права на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Позивачем ані в заяві, ані у відзиві на апеляційну скаргу не вказано та не обґрунтовано належними доказами імовірність наміру відповідача вчинити будь які дії, які б були спрямовані на його відчуження, і такий намір не є достовірно встановленим фактом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно застосовується для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена в грошовій формі в ціні позову, тоді як в даному випадку позивачем заявлено позов немайнового характеру.

А отже, наявність в майбутньому потенційної можливості задоволення позову про усунення перешкод, не може на теперішній час виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, враховуючи також відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів, в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, із якими чинне законодавство пов'язує застосування заходів забезпечення позову.

Оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову), імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для вжиття заходів до забезпечення позову на підставі ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про необхідність її скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 240, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» - задовольнити.

2.Ухвалу господарського суду Одеської області від 25.06.2018 у справі №916/1251/18 скасувати.

3.У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» про забезпечення позову - відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.08.2018.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

судді С.В. Таран

Т.А. Величко