ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/15363/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2017 (суддя Щоткін О.В.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 (головуючий суддя: Власов Ю.Л., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакула Плюс"

про стягнення 3 813 258,64 грн,

За участю представників:

позивача -Тютюнник С.В. - адвокат,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з ТОВ "Вакула Плюс" на його користь безпідставно набуте майно (грошові кошти) у сумі 3737735,89 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 75522,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договір № від 11.07.2012р. про закупівлю робіт за державні кошти, в порушення умов якого Відповідач в повному обсязі та вчасно не виконав обумовлені роботи, що є предметом договору, враховуючи закінчення строку дії договору, тому Позивач просить зобов'язати Відповідача повернути грошові кошти в сумі 3737735,89 грн., як безпідставно набуті, відповідно до ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України, та стягнути нараховані на зазначену суму проценти за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018, у справі №910/15363/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що Відповідач отримав оплату за передані Позивачу роботи загальною вартістю 3737735,89 грн. на належних правових підставах за здійснені згідно договору роботи, тому відсутні підстави у даному випадку для застосування ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що грошові кошти, про стягнення яких заявлено даний позов, сплачені позивачем на виконання Договору, тобто вони набуті відповідачем за правової підстави та не можуть бути витребувані на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

09.02.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі № 910/15363/17 до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018 року у справі № 910/15363/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

12.03.2018 суд постановив ухвалу про прийняття касаційної скарги до провадження та призначення до розгляду на 10.05.2018, якою повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги.

08.05.2018 суд постановив ухвалу про зупинення провадження за касаційною скаргою у справі №910/15363/17 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 910/9072/17.

19.07.2018 суд постановив ухвалу про поновлення провадження за касаційною скаргою у справі №910/15363/17 та призначення до розгляду на 02.08.2018, якою повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги.

Скаржник (позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що суди попередніх судових інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Вважає, що судами при прийнятті рішень залишено поза увагою вимоги п.3 ст.1212 ЦК України, згідно якого зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв'язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації.

Скаржник вказує, що суди повинні були застосувати в даному випадку ст.1212-1214 ЦК України та задовольнити його позовні вимоги.

Крім того, зазначає про те, що суди при прийнятті оскаржуваних рішень не вказали обґрунтованих доводів, на підставі яких були прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову, не дослідили належних та допустимих доказів позивача в частині закінчення строку дії договору та не повернення йому грошових коштів, що спричинило порушення відповідачем прав і інтересів позивача, як власника цих коштів.

З огляду на викладене, позивач у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачем не надано відзив на касаційну скаргу.

В судове засідання з'явилися представник позивача, який просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати судові рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 11.07.2012 Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонернетовариство "Укртрансгаз", (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "Горизонт" (виконавець), правонаступником якого є ТОВ "Вакула Плюс", уклали між собою договір про закупівлю послуг за державні кошти № (далі - Договір), з подальшими змінами щодо строків надання послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується у 2012 - 2017 роках (в редакції додаткової угоди №6 від 06.07.2016 до Договору) за завданням замовника надати послуги з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ПАТ "Укртрансгаз", які знаходяться на території Харківської області, а позивач - прийняти і оплатити зазначені послуги.

Згідно з п. 1.2 Договору, найменування послуг: послуги в галузі архітектури (розробка землевпорядної документації та оформлення документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками). Лот № 5 - "Послуги в галузі архітектури інші (розробка землевпорядної документації та оформлення документів на право постійного користування земельними ділянками, які знаходяться на території Харківської області)".

Загальна сума Договору становить без ПДВ - 6 512 147, 54 грн., крім того ПДВ - 1 302 429, 51 грн., всього з ПДВ - 7 814 577, 05 грн. (п. 3.1 Договору). Загальна сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2 Договору).

Строк надання послуг за цим Договором: з дати підписання сторонами цього Договору до 30 червня 2017 року, а в частині здійснення розрахунків - до їх повного здійснення (згідно Додаткової угоди № 6 від 06.07.2016).

Виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти етапи послуг та повністю завершені послуги. Послуги здаються поетапно, у строки, визначені у графіку надання послуг (календарному плані) (п. 5.3).

По завершенню кожного з етапів послуг, виконавець передає замовнику акт здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках з доданням до нього супроводжувального листа, документів, податкової накладної, звіту про виконання цього Договору (п.5.5).

Судами також встановлено, що на виконання умов Договору підписано акти здачі-приймання послуг, копії яких містяться в матеріалах даної справи, відповідно до яких виконані роботи за укладеним Договором на загальну вартість 3 737 735,89 грн., яка позивачем була повністю оплачена, що підтверджується платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи.

Однак, як стверджував позивач, оскільки виконання відповідачем робіт в цілому в термін до 30.06.2017 за договором не було здійснено, а строк дії Договору закінчився, він має право на повернення суми здійсненого платежу в розмірі 3737735,89 грн., які на думку останнього, є безпідставно набутими.

Звертаючись з даним позовом Позивач просив суд зобов'язати Відповідача повернути грошові кошти в сумі 3737735,89 грн., як безпідставно набуті, відповідно до ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України, та стягнути нараховані на зазначену суму проценти за користування чужими грошовими коштами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що Відповідач отримав оплату за передані Позивачу роботи загальною вартістю 3737735,89 грн. на належних правових підставах за здійснені згідно договору роботи, тому відсутні підстави у даному випадку для застосування ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду доходить наступних висновків.

Як вже зазначалося вище, 08.05.2018 суд постановив ухвалу про зупинення провадження за касаційною скаргою у справі №910/15363/17 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 910/9072/17.

26.06.2018 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову по справі №910/9072/17, відповідно до якої прийшла наступних висновків:

"6.1. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

6.2. Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

6.3. Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

6.4. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

6.5. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про те, що після закінчення стоку дії укладеного між сторонами Договору є неможливим виконання відповідачем робіт за цим Договором та їх прийняття позивачем.

6.6. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

6.7. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов'язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

6.8. Попередні судові інстанції не встановили, що позивач в односторонньому порядку відмовлявся від Договору або що Договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.

6.9. Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

6.10. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

6.11. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за Договором на підставі статті 1212 ЦК України, а також про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами за порушення грошового зобов'язання, пені та штрафу, оскільки вказані вимоги є додатковими до вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 15178423,19 грн.".

Колегія суддів касаційного суду по даній справі повністю погоджується з правовою позицією, викладеною у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, та не вбачає підстав для відступу від неї.

Як встановили на підставі власної оцінки доказів суди першої та апеляційної інстанції по даній справі, відповідач набув грошові кошти в сумі 3 737 735, 89 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, за виконаний обсяг робіт.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку, що посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем без достатніх правових підстав в розумінні статті 1212 ЦК України, є таким, що суперечить наведеним приписам законодавства та матеріалам справи.

З приводу посилань позивача, що 30.06.2016 Договір припинив свою дію, а тому зобов'язання відповідача по виконанню робіт також є припиненими, суди обґрунтовано зазначили наступне.

У відповідності до Додаткової угоди № 6 від 06.07.2016, п. 10.1 Договору від 11.07.2012 було викладено в наступній редакції: «Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє в частині надання послуг до 30.06.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Разом з тим, будь-яких приписів, які б встановлювали строк дії самого Договору, вказаний пункт не містить.

Стаття 598 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Разом із тим згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а також у разі існування інших підстав, визначених ст.ст. 600-609 ЦК України.

Таким чином, оскільки договір про закупівлю робіт за державні кошти від 11.07.2012 № є чинним, не припиненим та не розірваним, невиконані відповідачем зобов'язання за договором не є припиненими, що спростовує вищевикладені доводи позивача.

Крім того, судами попередніх інстанцій по даній справі також встановлено, що на виконання умов Договору підписано акти здачі-приймання послуг, копії яких містяться в матеріалах даної справи, відповідно до яких виконані роботи за укладеним Договором на загальну вартість 3 737 735,89 грн., яка позивачем була повністю оплачена, що підтверджується платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи.

З урахуванням вищезазначених обставин, поданих доказів та матеріалів справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки позивачем не доведено, що перераховані ним за виконані відповідачем роботи за договором грошові кошти відповідач набув без достатньої правової підстави, підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача 3 737 735, 89 грн., а також похідної вимоги про стягнення 75 522,75 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

" Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає в силі раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на позивача витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі №910/15363/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський