ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

01.08.2018

Справа № 910/10000/18

Суддя Літвінова М.Є., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський алюмінієвий завод» про забезпечення позову у справі № 910/10000/18

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський алюмінієвий завод»

до           Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи»

про          визнання недійсними результатів процедури відкритих торгів та визнання недійсним

договору

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський алюмінієвий завод» з вимогами до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» про визнання недійсними результатів процедури відкритих торгів та визнання недійсним договору.

Разом з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Броварський алюмінієвий завод» подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник (позивач) просить суд забезпечити позов шляхом заборони Комунальному підприємству «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» вчиняти будь-які дії, пов’язані з виконанням Договору № 127-18ВТ від 05.07.2018.

Розглянувши подану заявником (позивачем) заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов’язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов’язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об’єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зазначає, що позов у справі може забезпечуватися заходами, у випадку якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (в межах заявлених позовних вимог).

Таким чином, при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд повинен встановити: 1) предмет позовних вимог (спосіб захисту порушених/невизнаних прав, з яким звернувся/має намір звернутись позивач); 2) підстави позовних вимог (обставини, якими обґрунтовується відповідне порушення/невизнання прав); 3) обставини щодо характеру рішення суду (підлягає виконанню чи ні, зокрема рішення за своєю природою може передбачати стадію виконання - рішення про присудження або може бути рішенням про визнання, яке стадії виконання не передбачає); 4) наявність (доведену належними доказами) обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; 5) співрозмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам, зокрема забезпечення дотримання балансу інтересів (справедливої рівноваги) заявника та особи, права, якої обмежуються у зв’язку із вжиттям заходів забезпечення; 6) збалансованість інтересів не лише сторін спору, а й інших осіб, які не беруть участі у справі; необхідність запобігти порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу; 7) можливість таких заходів реально запобігти можливим негативним наслідкам (у формі обставин, які істотно можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист прав) в контексті заявленого способу захисту, тобто такі заходи повинні бути ефективними та достатніми.

Так, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що за результатами розгляду поданих тендерних пропозицій відповідачем 1 було прийнято рішення про визнання переможцем відкритих торгів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» (відповідач 2) та рішення про намір укласти з відповідачем 2 договір.

Однак, як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» не відповідає кваліфікаційним критеріям тендерної документації щодо наявності обладнання та матеріально-технічної бази, а також кваліфікаційним критеріям тендерної документації щодо документального підтвердження досвіду виконання аналогічних договорів, з огляду на що рішення про визнання відповідача 2 переможцем процедури відкритих торгів щодо закупівлі обмежувальних стаціонарних стовпчиків з нержавіючої сталі, які були проведені відповідачем 1, оформлене протоколом засідання тендерного комітету № 66 від 29.05.2018, суперечить вимогам ст. 16, ч. 7 ст. 28, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про публічні закупівлі».

За таких обставин позивач просить суд: 1) визнати недійсними результати процедури відкритих торгів із закупівлі обмежувальних стаціонарних стовпчиків з нержавіючої сталі (код згідно ДК 021:2015:34920000-2 – дорожнє обладнання) номер оголошення UA-2018-05-02-000391-b, проведені Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, оформлені протоколом засідання тендерного комітету № 66 від 29.05.2018 щодо визнання переможцем за процедурою відкритих торгів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» та прийняття рішення про намір укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» договір про закупівлю товарів та 2) визнати недійсним Договір № 127-18ВТ від 05.07.2018, укладений між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи», щодо поставки обмежувальних стаціонарних стовпчиків з нержавіючої сталі (код згідно ДК 021:2015:34920000-2 – дорожнє обладнання).

Таким чином, зважаючи, що предметом позову у даній справі є визнання недійсними результатів процедури відкритих торгів та визнання недійсним договору, рішення у даній справі за своєю правовою природою є рішенням про визнання (у випадку задоволення позову), тобто стадія виконання в таких рішеннях відсутня.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення можливе якщо наявна стадія виконання рішення суду, або якщо такі заходи можуть запобігти ускладненню/неможливості ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Водночас, суд зазначає, що питання щодо визначення ефективності захисту/поновлення порушених прав може розглядатись судом виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах заявленого позивачем способу захисту (предмету позову), з огляду на приписи ст. 5, ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник вказав на те, що оскільки Господарським процесуальним кодексом України передбачено значний час (не менше 60 днів) для розгляду справи, та зважаючи на можливість оскарження рішення суду в апеляційному порядку (у випадку підтвердження судом законності та обґрунтованості доводів позивача та задоволення позову), станом на дату набрання рішенням законної сили Договір № 127-18ВТ від 05.07.2018 може бути виконаний сторонами, що не призведе до захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, заявник (позивач) зазначив, що частина оплати за оспорюваним договором буде здійснена за рахунок коштів місцевого бюджету (156000,00 грн.), з огляду на що незастосування заходів забезпечення позову може привести до безпідставного та незаконного витрачання бюджетних коштів.

Таким чином, як зазначає заявник (позивач) невжиття судом заходів забезпечення позову в обраний заявником спосіб може призвести до завдання збитків відповідачам, застосування двосторонньої реституції за результатами недійсності оспорюваного правочину, що буде значною мірою ускладнене фактом здійснення оплати за оспорюваним договором за рахунок бюджетних коштів, та як результат, на думку позивача (заявника), ускладнить виконання рішення суду та захист порушених прав позивача.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, як вже було зазначено судом, суд вирішує питання щодо визначення можливих наслідків невжиття заходів забезпечення у формі істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача (необхідна умова для застосування заходів забезпечення позову), виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах способу захисту (предмету позову), з яким позивач звернувся до суду (має намір звернутись), з огляду на приписи ст. 5, ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що наведені заявником (позивачем) обставини не є підставами для вжиття судом обраного позивачем способу забезпечення позову, а невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову (заборона відповідачам вчиняти будь-які дії, пов’язані з виконанням Договору № 127-18ВТ від 05.07.2018), враховуючи предмет та підстави позову, не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (в тому числі враховуючи, що рішення у справі №910/10000/18 є рішенням про визнання та не має стадії виконання).

Крім того, невжиття судом обраного позивачем способу забезпечення позову не призведе до істотного ускладнення чи унеможливить ефективний захист/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, так як виконання сторонами Договору № 127-18ВТ від 05.07.2018 своїх зобов’язань за ним жодним чином не впливає на ефективний захист/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (у випадку задоволення позову судом), враховуючи предмет та підстави позову.

При цьому, обгрунтування поданої позивачем заяви про забезпечення позову зводяться, по суті, до наявності негативних наслідків саме для сторін Договору № 127-18ВТ від 05.07.2018 (відповідачів), а не для позивача (заявника) у випадку задоволення позову судом (понесення збитків, застосування реституції), не є тими обставинами, що свідчать про пов’язаність обраного позивачем способу забезпечення позову з предметом позову, та не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський алюмінієвий завод» про забезпечення позову у справі № 910/10000/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у забезпеченні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський алюмінієвий завод» до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожні системи» у справі № 910/10000/18.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                            М.Є. Літвінова