Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/510/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретаря судового засідання: Сидорчук О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 31.08.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 - директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"

про стягнення 61860,52 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Обербуд" звернулося з позовом до суду про стягнення 52689,77 грн інфляційних та 9170,75 грн - 3% річних.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав. Зазначив, що під час розгляду справи №906/918/17 встановлено факт припинення дії договору поставки №47 від 18.08.2014, внаслідок відмови ТОВ "Обербуд" від договору, про що ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" повідомлено листом від 31.08.2017. Внаслідок чого відповідач зобов'язаний повернути 778000,00 грн, сплачених відповідно до специфікації від 05.05.2017. Однак кошти не повернув, остаточний розрахунок з позивачем здійснено 25.01.2018. Вважає суму 778000,00 грн як безпідставно збережене майно згідно з ст. 1212 ЦК України, на яку нараховуються інфляційні та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, оскільки позовні вимоги є безпідставними. Вказала, що положення ст. 1212 ЦК України не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, адже вимога щодо повернення 778000,00 грн, які сплачені відповідно до умов договору поставки, не змінює характеру правовідносин, які за своєю суттю є договірними. Пунктом 10.7. договору передбачено, що договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами додаткової угоди, тобто одностороння відмова позивача від договору не є підставою для припинення його дії. Крім того, повернення попередньої оплати за товар не є грошовим зобов'язанням, що виключає нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014 ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (постачальник/відповідач) та ТОВ "Обербуд" (покупець/позивач) укладено договір поставки №47 (а.с. 39-43), за умовами якого:

- постачальник зобов'язується на замовлення покупця виготовити та передати у власність покупця вироби залізобетонні (надалі іменується "товар"), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату ( п.1.1);

- найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає продажу за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), умови та строки поставки визначаються згідно специфікацій, що є додатками до цього договору, та є його невід'ємними частинами ( п.1.2);

- постачальник здійснює поставку товару на замовлення покупця окремими партіями, на кожну з яких сторонами укладається відповідна специфікація, згідно п.1.2 цього договору (п.1.4);

- постачальник поставляє товар за заявкою покупця. Заявка покупця може бути здійснена із застосуванням телефонного (факсимільного) , поштового зв'язку або через представника постачальника. В заявці на поставку товару покупець вказує перелік найменувань, асортимент та обсяг партії товару, яка має бути поставлена ( п.3.1);

- термін передачі покупцеві окремих партій замовленого товару погоджується та визначається сторонами у специфікаціях, що становлять невід'ємну частину цього договору (п.3.2). Умови, строки поставки товару, в разі необхідності, перелік вантажовідправників / вантажоотримувачів вказуються у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Зобов'язання сторін по поставці виникають на підставі погодженої специфікації ( п. 4.1);

- покупець оплачує партію товару за ціною, що визначена у специфікації в залежно від кількості та асортименту товару ( п.5.3);

- покупець здійснює оплату ціни товару у відповідності та на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури та згідно порядку оплати, передбаченого у специфікації до цього договору ( п.5.5);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення ( п. 10.1). Строк цього Договору починає свій перебіг у момент визначений у п.10.1 цього договору та діє протягом одного календарного року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.10.2).

31.08.2017 ТОВ "Обербуд" звернувся до постачальника листом за вих. № 12 з вимогою повернути кошти в сумі 778000,00 грн, перераховані в якості передплати за плити дорожні згідно з договором поставки в термін 5 робочих днів, вказавши підставу для цього - відмову постачальника від співпраці (а.с. 32).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.12.2017 у справі №906/918/17 стягнуто з ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" на користь ТОВ "Обербуд" 765000,00 грн боргу за непоставлений товар за договором №47 від 18.08.2014; 7859,59 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, обрахованої за період з 11.10.2017 по 25.10.2017; 13000,00 грн боргу; 11787,89 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення відповідач сплатив суму заборгованості в період з 16.01.2018 по 25.01.2018.

На думку позивача, ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" безпідставно користувалося коштами в розмірі 778000,00 грн впродовж тривалого часу та здійснювало повернення частинами. З посиланням на ст.1212 ЦК України позивач нарахував в порядку ст.625 ЦК України інфляційних та 3% річних за період з 01.09.2017 по 24.01.2018.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з вимогами ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні (п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України).

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.12.2017 у справі №906/918/17 встановлено факт відмови покупця в односторонньому порядку отримати товар станом на 31.08.2017.

Питання щодо припинення дії строку договору поставки №47 від 18.08.2014 досліджувалося у справі №906/71/18. Зокрема, у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 10.05.2018 вказано, що "Згідно із ч. 3 ст. 615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. У відповідності до п. 10.1., 10.2 договору поставки №47, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього договору та діє протягом одного календарного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. В даному випадку зобов`язання передбачені умовами договору поставки №47 між сторонами припинились внаслідок односторонньої відмови позивача від зобов'язання, що в свою чергу свідчить про припинення дії даного договору..".

Згідно з 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до приписів ст.1212 ЦК України, якою позивач нормативно обґрунтовує заявлені позовні вимоги, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є факт набуття або збереження майна.

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

- по-третє, обов'язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Отже, правова підстава, за якою відповідачем були отримані кошти в розмірі 778000,00 грн (з яких 13000,00 грн є безпідставно набуті згідно з рішенням від 27.12.2017 у справі №906/918/17) припинила свою дії, внаслідок відмови ТОВ "Обербуд" від договору поставки №47 від 18.08.2014.

В результаті того, що зазначена сума є безпідставно збереженою, позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на 778000,00 грн.

За приписами ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договору поставки №47 не передбачено розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

У ЦК України відсутнє визначення терміну "грошове зобов'язання".

У п. 1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.1.1 постанови пленуму ВГС №14 грошовим, за змістом стст.524, 533535, 625 ЦК, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити кошти на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошовим слід уважати будь-яке зобовязання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обовязок останнього сплатити кошти на користь кредитора.

Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України, згідно з якими зобовязання, що зводиться до сплати коштів, є грошовим (постанови від 01.06.2016 №6-927цс16, від 01.06.2016 №3-295гс16, від 30.03.2016 №6-2168цс16, від 01.10.2014 №6-113цс14, від 30.10.2013 №6-59цс13, від 12.12.2011 №3-131гс11 та від 05.12.2011 №3-125гс11).

Про наявність грошового зобовязання свідчить лише вид майна (гроші), яке підлягає переданню боржником на користь кредитора (спосіб виконання зобовязання) незалежно від підстави виникнення.

Згідно з пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, норми ЦК, що регулюють зобов'язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна не містять будь-яких виключень чи обмежень щодо застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК, у випадку невиконання боржником обов'язку щодо повернення майна у вигляді грошових коштів.

Зобов'язання відповідача з повернення безпідставно збережених коштів виникає безпосередньо з закону, то у позивача виникло право на стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від суми боргу як наслідок відшкодування втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання плати (компенсації) за користування безпідставно збережених та отриманих коштів. Так як безоплатне користування боржником чужими грошовими коштами суперечить нормам Цивільного кодексу України щодо захисту права власності та засадам цивільного законодавства, зокрема, принципам добросовісності, справедливості і розумності.

Також під час розгляду касаційної скарги 10.04.2018 у справі 910/10156/17 ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду зроблено правовий висновок про застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України до позадоговірних грошових зобов'язань, пов'язаних із поверненням безпідставно одержаного чи збереженого майна, яке виникло на підставі ст.1212 ЦК України.

Згідно зі п.1 ч. 2 ст. 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_3 Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України у зв'язку з виконання відповідачем обов'язку з повернення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 778000,00 грн за наслідками припинення дії договору поставки, укладеного між сторонами.

Як встановлено судом, ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" 31.08.2017 отримало від ТОВ "Обербуд" лист (вих.№12 від 31.08.2017) з вимогою повернути 778000,00 грн протягом 5 робочих днів.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ГПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, позивачем нараховані 3% річних та інфляційні за період 01.09.2017 по 24.01.2018. Однак, враховуючи термін виконання вимоги ТОВ "Обербуд", останнім днем повернення коштів є 07.09.2017.

Суд, здійснив перерахунок стягнення 3% річних за період з 08.09.2017 по 15.01.2018, відповідно до якого 3% річних становить 8312,88 грн (778000,00 х 3% х 130 / 365 х 100%). Загальна сума 3% річних 8723,14 грн.

В задоволенні 3% річних в розмірі 447,61 грн (9170,75-8723,14) суд відмовляє за безпідставністю.

Як роз'яснено пунктом 3.1. постановою пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання..

У зв'язку з цим, суд здійснив перерахунок інфляційних за період з вересня 2017 року по січень 2018 року, за результатами якого розмір інфляційних втрат становить 51348,00 грн.

вересень 2017: 778000,00 грн (сума боргу, на яку здійснюється нарахування позивачем) х 102% (індекс інфляції) /100 -778000,00 грн = 15560,00 грн;

- жовтень 2017: 778000,00 грн х101,2 %/100 - 778000,00 грн = 9336,00 грн;

- листопад 2017: 778000,00 грн х100,9 %/100 - 778000,00 грн = 7002,00 грн;

- грудень 2017: 778000,00 грн х101 %/100 - 778000,00 грн = 7780,00 грн.

При розрахунку суми інфляційних слід враховувати, що сума боргу, яка сплачується з 1-го до 15-го дня відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16-го до 31-го дня місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З огляду на викладене, інфляційні за січень 2018 року складають 11670,00 грн (778000,00 грн х101,5 %/100 - 778000,00 грн).

В стягненні 1341,77 грн інфляційних (52689,77 - 51348,00) необхідно відмовити.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стаття 73 ГПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку позовні вимоги в частині стягнення 8723,14 грн 3% річних та 51348,00 грн - інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1711,03 грн (60071,14 х 1762,00 / 61860,52).

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, м. Житомир, вул. Промислова,10, ідентифікаційний код 03379632)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" (10002, м.Житомир, вул. Гагаріна,10-А, ідентифікаційний код 38990804)

-51348,00 грн - інфляційних нарахувань;

-8723,14 грн - 3% річних;

-1711,03 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.08.18

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1- в справу;

2,3 - сторонам (рек.)