ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018

Справа № 910/5375/18

Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс” (84112, м. Слов’янськ, вул. Комунарів, буд.18)

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий Урожай” (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд.5)

про стягнення 7 403,19 грн.

Представники: без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс” (надалі – «позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий Урожай” (надалі – «відповідач») про стягнення 7 403,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки будівельних матеріалів № 2101/15 від 21.01.2015 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 7 403,19 грн., а саме: основний борг - 6 500,00 грн, 3% річних – 135,66 грн, пеня - 767,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс” без руху та зобов’язано позивача усунути недоліки до 22.05.2018, а саме подати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав і докази надіслання позовної заяви та доданих до позовної заяви документів на адресу відповідача (в оригіналі).

22.05.2018 позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про продовження строку для усунення недоліків на 5 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс” продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви та виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 07.05.2018 до 30.05.2018.

25.05.2018 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків з доказами підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав і докази надіслання позовної заяви та доданих до позовної заяви документів на адресу відповідача (в оригіналі).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/5375/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 30.05.2018 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу та поверненням на адресу суду поштового конверту за закінченням встановленого терміну зберігання, надісланого на адресу позивача.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/5375/18 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс”, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України, а саме: 84112, м. Слов’янськ, вул. Комунарів, буд.18.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що позивач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

21.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія «Золотий урожай» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехмонтаж плюс» (продавець) укладено Договір поставки № 2101/15 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов’язується передати у власність покупця будівельні матеріали, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених у цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору, конкретний перелік продукції, строки та умови постачання згідно ІНКОТЕРМС-2010, а також її вартість встановлюються сторонами в рахунках до цього договору, яка є його невід’ємною частиною.

Загальна вартість продукції згідно договору дорівнює загальній фактичній вартості продукції, що поставлена постачальником покупцю за весь час дії цього договору та орієнтовно складає 49 000,00 грн. (п. 3.3 Договору)

Згідно з п. 3.4 Договору, покупець здійснює 100% попередню оплату продукції у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Приймання продукції здійснюється за кількістю – згідно видаткових накладних або актів прийому-передачі, за якістю – відповідно до паспорта (сертифіката) якості, наданого під час відвантаження продукції та шляхом співставлення фактичної якості продукції та якісних показників продукції, погоджених відповідними специфікаціями на продукцію. Видаткові накладні та/або акти прийому-передачі повинні бути підписаними уповноваженими особами обох сторін та скріплені круглими печатками сторін. (п. 4.2 Договору)

Відповідно до п.п. 4.4, 4.5 Договору, датою виконання постачальником зобов’язань щодо передачі (поставки) продукції покупцю є дата підписання покупцем відповідного документа.

Моментом переходу до покупця права власності на продукцію , яка постачається за цим договором та відповідною специфікацією до цього договору, є підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної під час приймання продукції ц погодженому сторонами місці, що вказується у специфікаціях до даного договору. Датою поставки продукції є дата підписання представником покупця видаткової накладної або акту прийому-передачі продукції.

У п. 6.3 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем здійснення остаточного розрахунку за продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині взаєморозрахунків – до їх повного здійснення. Якщо жодна зі сторін не повідомила іншу письмово про намір його розірвання за тиждень до закінчення вказаного строку, договір вважається автоматично пролонгованим на 1 рік. (п. 10.1 Договору)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що зобов’язання з оплати поставленого товару у повному обсязі за Договором відповідач не виконав, у зв’язку з чим у нього утворилась заборгованість 6 500,00 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 767,00 грн та 3% річних у розмірі 135,66 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами погоджено у п. 3.4 Договору, що покупець здійснює 100% попередню оплату продукції у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, позивач стверджує, що на виконання умов Договору ним було здійснено поставку товару протягом липня-серпня 2017 року на суму 7 263,34 грн, проте відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар 13.03.2018 у розмірі 263,34 грн та 11.04.2018 у розмірі 500,00 грн.

При цьому, на підтвердження виконання своїх договірних зобов’язань з поставки товару позивачем подано копії видаткових накладних № 179 від 20.02.2017 на суму 62,58 грн, № 202 від 27.02.2017 на суму 462,70 грн, № 256 від 09.03.2017 на суму 239,18 грн, № 400 від 11.04.2017 на суму 2 950,13 грн, № 468 від 25.04.2017 на суму 3 516,00 грн, № 484 від 27.04.2017 на суму 477,66 грн, № 806 від 05.07.2017 на суму 1 490,96 грн, № 828 від 10.07.2017 на суму 1 073,28 грн, № 855 від 13.07.2017 на суму 842,58 грн, № 895 від 20.07.2017 на суму 1 011,24 грн, № 922 від 25.07.2017 на суму 567,07 грн, № 927 від 25.07.2017 на суму 751,50 грн, № 1035 від 14.08.2017 на суму 969,19 грн, № 1040 від 15.08.2017 на суму 557,52 грн.

При цьому, у п.п. 4.2, 4.4, 4.5 Договору сторонами передбачено, що приймання продукції здійснюється за кількістю – згідно видаткових накладних або актів прийому-передачі, за якістю – відповідно до паспорта (сертифіката) якості, наданого під час відвантаження продукції та шляхом співставлення фактичної якості продукції та якісних показників продукції, погоджених відповідними специфікаціями на продукцію. Видаткові накладні та/або акти прийому-передачі повинні бути підписаними уповноваженими особами обох сторін та скріплені круглими печатками сторін.

Датою виконання постачальником зобов’язань щодо передачі (поставки) продукції покупцю є дата підписання покупцем відповідного документа.

Моментом переходу до покупця права власності на продукцію , яка постачається за цим договором та відповідною специфікацією до цього договору, є підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної під час приймання продукції ц погодженому сторонами місці, що вказується у специфікаціях до даного договору. Датою поставки продукції є дата підписання представником покупця видаткової накладної або акту прийому-передачі продукції.

Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Натомість, Суд зазначає, що подані позивачем видаткові накладні не відповідають а ні зазначеним положенням Договору, а ні вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” щодо оформлення первинних документів, оскільки зі сторони відповідача як покупця жоден документ не підписано та не скріплено печаткою підприємства.

Інших первинних документів (актів приймання-передачі тощо), які б підтверджували здійснену позивачем поставку за Договором, матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на викладене, Суд доходить висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази відповідно до статей 76, 79 ГПК України, які підтверджують здійснення господарських операцій з поставки відповідачу товару за Договором на суму 7 263,34 грн та відповідно виникнення у відповідача обов’язку з їх оплати.

Поряд з викладеним Суд також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення зазначених видаткових накладних на адресу відповідача.

Також Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні інші докази, які б прямо чи опосередковано могли б підтвердити здійснення позивачем поставки за Договором на заявлену ним суму, як то, довіреності на отримання матеріальних цінностей уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий Урожай”, докази часткової оплати продукції відповідачем, докази направлення відповідачу рахунків на оплату продукції.

Отже, Суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 6 500,00 грн є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 135,66 грн та пеню у розмірі 767,00 грн.

Однак, вказані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс” також не підлягають задоволенню як похідні вимоги від основного зобов’язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехмонтаж Плюс” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія “Золотий Урожай”, про стягнення заборгованості у розмірі 7 403,19 грн не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Ю. Трофименко