ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/2303/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представника ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Лисенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018

та рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.2018

у справі № 905/2303/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"

про стягнення 21 539 810, 30 грн. основного боргу, 1 315 869, 07 грн. 3 % річних, 4 985 638, 38 грн. інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" 21 539 810,30 грн. заборгованості, яка виконання внаслідок неналежного викання умов договору купівлі-продажу природного газу №13-381-Б від 24.01.2013 щодо оплати поставленого йому природного газу за період березень -грудень 2015 року, 4 985 638,38 грн. інфляційних втрат та 1 315 869,07 грн. 3 % річних, а всього 27 841 317,75 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.01.2018 у справі № 905/2303/17 (суддя Кротінова О.В.) позов задоволено частково та постановлено про стягнення з відповідача на користь позивача 16 845 375,22 грн. боргу, 3 596 780,81 грн. інфляційних витрат та 1 315 869,07 грн. 3 % річних, а в решті позову відмовлено. Виконання рішення відстрочено на 9 місяців.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі № 905/2303/17 (судді : Радіонова О.О., Попков Д.О., Чернота Л.Ф.) рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.2018 залишено без змін.

В касаційній скарзі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.2018 у справі № 905/2303/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 694 435,08 грн. основного боргу, 1 388 857, 57 грн. інфляційних втрат та відстрочки виконання рішення на 9 місяців скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями щодо часткового задоволення позову, позивач посилається на не повне дослідження судами попередніх інстанцій всіх обставин справи, внаслідок чого судами обох інстанцій на думку ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не встановлено дійсний розмір невиконаного відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу за спірний період, внаслідок чого належним чином не визначено дійсну суму основного боргу та сум втрат внаслідок інфляції нарахованих за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, скаржник зазначає, що судами безпідставно відстрочено виконання судового рішення на 9 місяців, оскільки на думку позивача відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення, в порушення ст. 331 ГПК України ( у редакції, чинній з 15.12.2017).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 29.05.2018 для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючий (доповідач), Білоус В.В., Жуков С.В. та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 694 435,08 грн. основного боргу, 1 388 857, 57 грн. інфляційних втрат та відстрочки виконання рішення на 9 місяців у даній справі, розгляд справи призначено на 25.07.2018 на 09-30 год.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та прийняття нового рішення про задоволення позову в повному обсязі відповідно до вимог ст. 310 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на твердженні скаржника про невірно встановлені судом обставини справи та зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у сумі 16 845 375,22 грн., втрат внаслідок інфляції у сумі 3 596 780,81 грн. та 1 315 869,07 грн. 3 % річних, відмовляючи у решті вимог, та відстрочуючи виконання рішення на 9 місяців, виходив з наступного

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відносини сторін врегульовані договором купівлю-продаж природного газу № 13-381-Б від 24.01.2013, з урахуванням додаткових угод до нього, за яким ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) зобов'язалось передати у власність ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (покупець) у 2013-2015 природний газ, а покупець прийняти та оплатити вартість газу на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

За п.2.1 договору продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ в обсязі до 36646,801 тис.куб.м., у 2013 - 13855,395 тис.куб.м., у 2014 - 12046,070 тис.куб.м., у 2015 - до 10745,336 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень - 1291,029, лютий - 1255,692, березень - 884,670, квітень - 396,064, травень - 66,378, червень - 51,503, липень - 100,000, серпень - 100,000, вересень - 100,000, жовтень - 1000,000, листопад - 2000,000, грудень - 3500,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3, п. 3.4 цього договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За п.5.4 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору у редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014р. до нього, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що з урахуванням оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ. п.6.4 сторони погоджуються, що посилання на призначення платежу та розрахунковий період при перерахуванні коштів покупцем є обов'язковим.

Також, сторони погодились, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць (п.6.5 договору).

Перевіряючи дотримання кожною із сторін свого обов'язку судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору купівлю-продаж природного газу, за період березень-грудень 2015 року, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставлено ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" 3 702,391 тис.куб.м. природного газу на загальну суму 31 776 020,18 грн., це підтверджується актами приймання-передачі та сторонами не оспорюється, проте відповідач не виконав належним чином зобов'язання щодо вчасної та повної оплати отриманого природного газу, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем.

За таких обставин, встановивши, що відповідач в порушення умов зазначеного договору, лише частко розрахувався за поставлений природний газ, при цьому враховуючи здійснені ним переплати за квітень-вересень 2015, а також оплати, які ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" здійснило 30.11.2015 на суму 1 888 105 грн. та 30.12.2015 на суму 5 560 000 грн., що підлягали зарахуванню в рахунок заборгованості за минулі періоди, згідно вимог п. 6.5 договору, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для частково задоволення позову, з урахуванням вимог ст.ст. 525, 526, 712, 625 ЦК України, та постановив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за природний газ у сумі 16 845 375,22 грн., 3 596 780,81 грн. інфляційних витрат та 1 315 869,07 грн. 3 % річних, відмовивши у решті заявлених вимог за недоведеності. Крім того, встановивши наявність підстав, відповідно до ст. 331 ГПК України, судом надано відстрочку виконання рішення строком на дев'ять місяців.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару ( ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Відтак, з огляду на наведене вище, касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності у позивача права вимагати сплати боргу, з урахуванням відповідальності відповідача за порушення грошових зобов'язань, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в примусовому порядку, при цьому, враховуючи здійснений судом перерахунок заявлених до відповідача суми боргу, інфляційних нарахувань та 3 % річних, суди першої та апеляційної інстанції правомірно частково задовольнили позовні вимоги, стягнувши з відповідача 16 845 375,22 грн. основної заборгованості, 3 596 780,81 грн. інфляційних витрат та 1 315 869,07 грн. 3 % річних, відстрочивши виконання рішення на 9 місяців, обґрунтовано відмовили у решті вимог за недоведеності, зворотного належним чином не доведено.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.2018 у справі № 905/2303/17 постановлені у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку , що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.2018 у справі № 905/2303/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.