РІШЕННЯ

06 серпня 2018 року Справа №913/225/18

Провадження №16/913/225/18

За позовом Лисичанської міської ради Луганської області, м.Лисичанськ Луганської області

до Фізичної особи-підприємця Богданова Олега Олеговича, м.Лисичанськ Луганської області

про стягнення 74778 грн 10 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М.

Секретар судового засідання - Бикова К.А.

У засіданні брали участь:

від позивача: Торбенко Є.В., представник на підставі довіреності від 14.12.2017 №5318/01-16, Михайлюк О.М., представник за довіреністю від 14.12.17 №5319/01-16;

від відповідача: представник не прибув,

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення 74778 грн 10 коп. безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди землі, загальною площею 0,133 га за адресою: АДРЕСА_1 за період з 05.10.2015 по 25.07.2017.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 21.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 11.06.2018.

У судове засідання 11.06.2018 прибув повноважний представник позивача.

У зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, підготовче засідання відкладено на 02.07.2018.

У судове засідання 02.07.2018 представники сторін не прибули.

Для витребування додаткових документів, суд відклав підготовче засідання на 19.07.2018.

Від позивача на адресу господарського суду Луганської області надійшло письмове клопотання від 13.07.2018 №Т-23/18 про проведення підготовчого засідання 19.07.2018 у справі в режимі відеоконференції, забезпечення якої доручити Лисичанському міському суду Луганської області.

Ухвалою суду від 18.07.2018 вказане клопотання відповідача задоволено.

У судове засідання прибув повноважний представник позивача та надав усні пояснення у справі.

Від позивача через канцелярію суду надійшли пояснення від 13.07.2018 №Т-24/18, в яких позивач вказує, що алгоритм розрахунку позовних вимог викладено у позовній заяві та документи щодо розрахунку додані до позову.

Враховуючи визначені ст.177 Господарського процесуального кодексу України завдання та строк підготовчого провадження, повідомлення належним чином усіх учасників справи про проведення підготовчих засідань, здійснення дій, необхідних для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За приписами п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, надаючи можливість позивачу подати витребувані у судовому засіданні документи.

В судовому засіданні 19.07.18 закрито підготовче провадження по справі і справу призначено до розгляду по суті на 06.08.18. До матеріалів справи 31.07.18 надійшли додаткові пояснення позивача від 27.07.18 №Т-25/18 в підтвердження розрахунку ціни позову.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Ухвали суду направлялися за адресою відповідача, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак повернуті на адресу суду з відміткою пошти про закінчення терміну зберігання.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

При з'ясуванні фактичних обставин, дослідженні поданих позивачем у справі доказів, заслухавши присутніх представників позивача у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Богданов О.О. - відповідач у справі - був власником нежитлового приміщення - магазину, загальною площею 442,3 м2, розташованого на першому поверсі одноповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності є договір дарування від 28.05.14 №1023 (а.с.17), з якого вбачається, що відповідач здійснює своє право власності на будівлю магазину з 28.05.14. Кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовано магазин, НОМЕР_1, що підтверджено вказаним договором дарування. Площа земельної ділянки в договорі не вказана.

Згідно договору дарування будинку магазину від 25.07.17 №303 (а.с.34) право власності на нежитлове приміщення - магазину, загальною площею 442,3 м2, розташоване на першому поверсі одноповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, перейшло до громадянки ОСОБА_4 Згідно цього договору дарування земельна ділянка, на якій розташовано магазин, у відповідності до витягу з Державного земельного кадастру, виданого управлінням Держгеокадастру в м. Лисичанську 17.01.17 №НВ-017, надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі і має кадастровий номер НОМЕР_2 та розмір площі 0,1330 га.

Таким чином, в період з 28.05.14 по 25.07.17 відповідач був власником приміщення магазину за вказаною адресою.

Орендарем земельної ділянки площею 0,1330 га в АДРЕСА_1 для експлуатації частини будівлі магазину була фізична особа - підприємець Становіхіна О.О. на підставі договору оренди від 26.07.10 №80 в період з 12.10.10 - дата реєстрації договору - по 11.09.15 - дата рішення позивача №84/1357 про припинення права оренди. Згідно розділу 25 цього договору земельна ділянка має обмеження, в тому числі сервітут для проходу, проїзду на транспортному засобі, який поширюється на сусідню земельну ділянку, якою користується підприємець Богданов О.О. (відповідач). Площа земельного сервітуту становить 0,0043 га.

Договір оренди вказаної земельної ділянки під розміщення будівлі магазину, власником якого був відповідач в період з 28.05.14 по 25.07.17, - не укладався.

Позивач - Лисичанська міська рада - звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 74778 грн 10 коп. за період з 05.10.15 по 25.07.17, як безпідставно отримане майно. Позивач стверджує в позовній заяві, що відповідач не укладав договору оренди на користування земельною ділянкою під час здійснення права власності на будівлю магазину, з зв'язку з чим, як стверджує позивач, відповідач безпідставно зберіг у себе кошти в сумі 74778,10 грн за вказаний період, як несплачену орендну плату.

Позов мотивовано приписами ч.1 ст.1166, ст.ст.1212,1214 ЦК України, на підставі яких позивач визначає, що предметом спору по даній справі, є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою в разі укладення договору оренди землі з відповідачем. Але, кошти за користування землею не сплачені і позивач вважає себе потерпілою особою, яка втратила майно - грошові кошти за користування землею, яка є комунальною власністю, а відповідача винною особою в не укладенні договору на право користування землею.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані представниками позивача докази своїх вимог по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності і врегульовані нормами Господарського кодексу України (ст.ст.224,225) і нормами Цивільного кодексу України.

Виходячи з заявлених позивачем вимог і підстав, якими мотивовано ці вимоги, до стягнення заявлена упущена вигода у вигляді не отриманої орендної плати за землю, оскільки відповідач не виконав вимоги закону (ст.ст. 120, 125, 206 ЗК України) і не уклав з позивачем, як з власником землі, договір оренди земельної ділянки.

Згідно норм ст.22 ЦК України, ст. ст.224,225 ГК України упущена вигода - це доходи, які б особа могла реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга особа додержувалась правил здійснення господарської діяльності.

Між тим, позов мотивовано, в тому числі, приписами ч.1 ст.1166 ЦК України. Глава 86 Цивільного кодексу України визначає правила відшкодування шкоди у позадоговірних правовідносинах сторін. Стаття 1166 ЦК України зобов'язує особу, яка не довела відсутності своєї вини, відшкодувати майнову шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Отже, у будь-якому випадку кваліфікації правовідносин сторін у справі, потерпіла особа - позивач - повинен належними та допустимими доказами довести склад цивільного правопорушення, вчиненого відповідачем, у зв'язку з чим спричинено позивачеві шкоду: наявність шкоди, протиправну поведінку відповідача, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача і вину. А особа, до якої заявлена вимога про відшкодування шкоди повинна довести відсутність своєї вини. За відсутності хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення відповідальність не настає.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази можливості реального отримання з відповідача коштів у розмірі 74778,10 грн за період з 05.10.15 по 25.07.17 у вигляді орендної плати за земельну ділянку площею 0,1330 га в АДРЕСА_1) для експлуатації власної будівлі магазину.

По-перше, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази проведення позивачем нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що діяла в спірний період. Адже така складова, як нормативно-грошова оцінка землі, обов'язково враховується при розрахунку і орендної плати, і збитків за землю. Рішенням міськради від 25.12.14 №77/1236 встановлено саме таку формулу розрахунку орендної плати за землю (а.с.35-36).

По-друге, при користуванні позивачем даними з договору оренди від 26.07.10 №80, укладеного з колишнім землекористувачем, позивач мав розрахувати розмір збитків саме за даними такого договору, керуючись при цьому ч.2 ст.120 ЗК України, якою встановлено, що, якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Але позивач не дотримався вимог ч.2ст.120 ЗК України і не послався при розрахунку збитків за весь спірний період на дані нормативно грошової оцінки земельної ділянки і орендну плату, встановлені в договорі з попереднім землекористувачем. Рішення міськради про затвердження нормативної грошової оцінки землі в м. Лисичанську (або спірної земельної ділянки) в період, за який заявлено збитки у вигляді упущеної вигоди, в матеріалах справи відсутнє.

По-третє, відсутні докази правильності розрахунку розміру очікуваної до отримання орендної плати за землю саме з відповідача по справі.

Позивач не мотивував і не навів нормативного обґрунтування та доказів правомірності застосування при розрахунку збитків у вигляді упущеної вигоди, як не отриманої орендної плату за земельну ділянку, нормативно грошової оцінки за даними з листа Геокадастру від 02.04.18. Посилання в розрахунку на оцінку земель, встановлену рішенням міськради від 03.07.15 №83/1343, відсутні. Відтак, відсутня реальність (реальна можливість) отримання орендної плати у заявленому розмірі з відповідача.

Крім того, нормативно грошова оцінка земельної ділянки в сумі 919229,32 грн зазначена в інформації Геокадастру станом на квітень 2018 року, тому посилання позивача на лист Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 02.04.18 №31-12-0-29-75/164-18 (а.с.39), як на підставу розрахунку упущеної вигоди у вигляді не отриманої орендної плати за землю з відповідача є неприпустимим, оскільки, відсутні докази того що саме така оцінка земельної ділянки діяла протягом спірного періоду або частини періоду. Такий розрахунок не може бути належним та допустимим доказом спричиненої шкоди у вигляді не отриманого доходу в 2015-2017 роках.

Слід також відзначити, що земельна ділянка, що була надана в оренду попередньому землекористувачу, дорівнює площі 0,1330 га і надавалась під розміщення частини магазину за вказаною адресою, а відповідач був власником будівлі магазину без обмеження частинами, як вказано в договорі дарування від 28.05.14 №1023. Пояснень та доказів користування відповідачем саме земельною ділянкою, за користування якої заявлено упущену вигоду, позивач не надав.

Відповідно до ч.3 ст.157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 №284, відшкодуванню підлягають збитки власників і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Дослідивши матеріали справи і надавши оцінку доказам позивача, суд дійшов висновку, що належні та допустимі докази складу цивільного правопорушення, вчиненого відповідачем, в результаті чого позивач не отримав орендну плату в сумі 74778 грн 10 коп. за період з 05.10.2015 по 25.07.2017 в матеріалах справи відсутні. Докази виконання позивачем п.2 вказаного Порядку, згідно якого розмір збитків має бути визначено комісією виконкому міськради, в справі також відсутні.

Стосовно обґрунтування позовних вимог приписами ст.ст.1212,1214 ЦК України суд зазначає наступне.

Згідно ст.1212 ЦК України "особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи".

Отже, з огляду на спірні правовідносини в контексті вказаної норми, яка регулює безпідставне отримання майна, то цим майном, яким користується відповідач без достатньої правової підстави, - є земельна ділянка. На підставі даної норми позивач має право вимагати витребування землі, як власник, з незаконного володіння землею відповідачем. Або вимагати усунення перешкод у користуванні землею (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України). Глава 24 Земельного кодексу України регулює правовідносини в сфера відшкодування збитків власникам землі і визначає підстави та порядок відшкодування. Позивач цього порядку не виконав (як було вказано вище в тексті рішення).

Стаття 1214 ЦК України встановлює: "Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли вона дізналась або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави…". З огляду на спірні правовідносини в контексті цієї норми, яка регулює відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, відповідач мав би віддати (повернути, сплатити) позивачеві ті доходи, які він отримав від володіння магазином, розташованим на земельній ділянці, права на яку у відповідача не оформлене.

Таким чином, вказані позивачем норми права (ст.ст.1212, 1214 ЦК України) в обґрунтування заявлених у позові вимог, не є і не можуть бути підставою для настання обов'язку у відповідача для сплати спірних грошових коштів. Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду: від 13.06.18 по справі №922/297/3/17, від 25.05.18 по справі №922/3413/17.

За таких підстав позов слід визнати необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами та таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.120,125,152,156,157,206 ЗК України, ст.ст.224,225 ГК України, ст.ст.1212,1214 ЦК України, керуючись статтями 73,74,76-79,86,233,236-238,240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити у позові.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 20-денного строку з дня складення і підписання повного тексту.

Повне рішення складено і підписано 08.08.2018

Суддя Р. Шеліхіна