РІШЕННЯ

30 липня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/217/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Саловська О.А.

розглянув справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Хворостецької Інни Борисівни (АДРЕСА_1.)

до відповідача Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації (вул. Словацького, 6, м. Кременець, Тернопільська обл.)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кременецька районна державна адміністрація (вул. Шевченка, 56, м. Кременець, Тернопільська обл.).

про стягнення коштів в сумі 19345,57 грн.

За участю від:

позивача - не з'явився

відповідача - Cтуденна І.Ю.

третя особа - Щербатко О.В.

Суть справи.

Фізична особа - підприємець Хворостецька Інна Борисівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації про стягнення 14030,78 грн. - боргу за надані послуги з перевезення пільгових категорій населення, 4279,39 грн. - інфляційних нарахувань та 1035,40 грн. - 3 % річних.

Свої вимоги позивач мотивує невиконанням відповідачем умов договору №125/07-11 від 01.01.2015 про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення, а саме щодо оплати за надані послуги.

Ухвалою суду від 22.06.2018 позовну заяву ФОП Хворостецької Інни Борисівни було залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв'язку з недотриманням заявником вимог ст.ст. 162,164, 172 ГПК України, при її подачі до суду. Цією ж ухвалою позивачу було встановлено визначений ч.2 ст. 174 ГПК України строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В подальшому, ФОП Хворостецькою І.Б., заявою б/н від 26.06.2018 (вх.13254 від 03.07.2018), подано до матеріалів справи документи на усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 22.06.2018. А за результатами розгляду судом цих матеріалів, ухвалою суду від 06.07.2018 відкрито провадження у справі №921/217/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у даній справі призначено на 26.07.2018, в якому оголошувалась перерва до 30.07.2018.

В ході розгляду справи позивачем до матеріалів справи долучено вже згадувану заяву б/н від 26.06.2018 (вх.13254 від 03.07.2018), з додатком; клопотання б/н від 26.07.2018 (вх. №14488 від 26.07.2018) про ознайомлення з матеріалами справи; заява б/н від 27.07.2018 (вх. №14606 від 30.07.2018); заява б/н від 27.07.2018 (вх. №14606 (е) від 30.07.2018), надіслана на електронну адресу суду.

В свою чергу відповідачем до матеріалів справи подано: відзив №01-27/2001 від 11.07.2018 (вх. №13850 від 13.07.2018), з додатком; клопотання №01-27/2050 від 26.07.2018 (вх. №14487 від 26.07.2018), з додатком.

Також третьою особою до матеріалів справи долучено письмові пояснення №03-1011/02-18 від 20.07.2018 (вх. №14312 від 24.07.2018), з додатком.

У відзиві Управління соціального захисту населення Кременецької РДА просило суд відмовити повністю в задоволенні позову. В обґрунтування цьому відповідачем зазначено:

- що між сторонами дійсно був укладений договір №125/07-11 про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення, за умовами якого на відповідача був покладений обов'язок відшкодовування витрат на перевезення пільгових категорій громадян;

- на протязі терміну дії договору, Управлінням соціального захисту населення Кременецької РДА вчинялись всі необхідні дії для проведення розрахунків між сторонами, а саме проводилась реєстрація розрахунків в управлінні Державної казначейської служби України в Кременецькому районі, складались акти-звірки з Хворостецькою Інною Борисівною, а вказану заборгованість відображено по бухгалтерській звітності;

- відповідачем зазначено, що відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України він являється головним розпорядником бюджетних коштів та отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження в Законі про Державний бюджет України;

- посилаючись на визначення поняття «бюджетне призначення», зазначає, що відповідач може провести виплату заборгованості позивачу лише у тому випадку, якщо такі виплати будуть передбаченні у Законі про Державний бюджет на поточний рік;

- відповідно до п.10 ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів забезпечує організацію та ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової і бюджетної звітності у порядку, встановленому законодавством, що і було зроблено відповідачем. А це відображає його добросовісне виконання обов'язків, що були передбачені договором;

- Управління соціального захисту населення Кременецької РДА є бюджетною установою і усі видатки здійснюються за рахунок субвенції з державного бюджету відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256;

- з 2016 року і по сьогодні, відповідно до Закону про Державний бюджет України, кошти на відшкодування пільгового проїзду не передбачено, а тому, заборгованість з оплати наданих послуг виникла не з вини відповідача;

- відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, витрати Державного бюджету визначаються виключно Законом про Державний бюджет України і відповідно до цього управління соціального захисту населення не має права змінити призначення грошових коштів, що надійшли до управління, для погашення заборгованості перед Хворостецькою І.Б. В протилежному випадку, це було б порушенням принципу єдності бюджетної системи України, який передбачено в ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України;

- заборгованість на суму 14 030 грн. 78 коп. виникла не з вини відповідача.

Третя особа у поясненнях також просила суд відмовити в задоволенні позову. З цього приводу нею зазначено:

- відповідно до п.8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків, в нашому випадку компенсації витрат на пільговий проїзд окремих категорій громадян. У абзаці 2 даного пункту вказано, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів зобов'язані здійснювати у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг;

- як вбачається із відповіді на претензію від 22.03.2016 відповідач, не заперечує факту наявності заборгованості;

- Порядком №256 від 04.03.2002 визначено умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам;

- розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг відповідно до вказаної Постанови є Управління соціального захисту населення;

- у п.2 Порядку №256 від 04.03.2002 передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету;

- посилаючись на зміст ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, Кременецька РДА зазначає, що в даному випадку слід керуватись абз.2 п. 8 Порядку №256 від 04.03.2002 (в редакції чинній на момент укладання договору), згідно з яким зобов'язання платника в 5-ти денний термін проводити фінансування видатків на покриття витрат перевізника щодо надання пільг настає з моменту надходження сум субвенції з державного бюджету на його розрахунковий рахунок;

- зважаючи на відсутність доказів надходження субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок платника для фінансування видатків на покриття витрат перевізника від перевезення пільгової категорії пасажирів, третя особа вважає, що термін оплати за зазначеним зобов'язанням у відповідача не наступив, а відтак в даному випадку буде правомірно відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Повноважний представник позивача, а також сам позивач в судове засідання 30.07.2018 не з'явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява б/н від 27.07.2018 про розгляд справи 30.07.2018 без його участі. У вказаній заяві ФОП Хворостецька І.Б. підтримує позовні вимоги та просить їх задоволити.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні 30.07.2018 не заперечили щодо розгляду справи без участі позивача, будь-яких додаткових пояснень чи заперечень щодо позову не надали.

Судом також враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) "Акорд". Експертний висновок № 765 від 20.10.2017 до 20.10.2020.

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер NJ 27 VF 25 D 8133100 B 2.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне:

Між Кременецькою районною державною адміністрацією (замовником), Управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації (платником) та Фізичною особою - підприємцем Хворостецькою Інною Борисівною (перевізником) 01.01.2015 укладено договір №125/07-11 про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення.

Відповідно до п.1.1 правочину предметом договору є надання замовником перевізнику право пільгового перевезення пасажирів на маршрутах згідно маршрутної сітки станом на 01.01.2015 (додаток №1). Автобусний маршрут загального користування №13/1 Цукровий завод - вул. Вишнівецька.

Договір визначає порядок проведення розрахунків між замовником, платником та перевізником по відшкодуванню витрат пов'язаних із перевезенням пільгових категорій громадян (п.1.2 договору).

Згідно з п. 2.1.8 правочину платник відшкодовує витрати на перевезення пільгових категорій громадян відповідно до статті 7 Закону України «Про транспорт», методичних рекомендацій затверджених розпорядженням голови Кременецької районної державної адміністрації №19 від 11.01.2012 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян в районі» та пунктів передбачених розділом 3 цього договору.

У п. 2.1.14 договору вказано, що перевізник перевозить пільгові категорії населення згідно чинного законодавства додаток №2, який розміщується на видному місці в транспортному засобі.

Головні розпорядники бюджетних коштів здійснюють компенсаційні виплати перевізникам на підставі договорів щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських та приміських маршрутах загального користування, які укладаються на основі договорів на перевезення пасажирів перевізником та замовником перевезень. Розпорядники коштів щомісячно здійснюють і розрахунки з перевізниками за надані пільгові послуги та приймають до відшкодування суми нарахованих пільг за фактично надані послуги у звітному місяці, але не більш як на 1/12 від річного обсягу коштів, передбачених у районному бюджеті на відповідні цілі, зменшеному на суму заборгованості попередніх періодів. У разі надання послуг декількома перевізниками розрахунок буде проводитися пропорційно до сум компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, враховуючи розрахунок поданий кожним перевізником. Відшкодування перевізникам буде реєструватися в межах помісячного розпису асигнувань відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з держаного бюджету, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 (п. 3.1 правочину).

Відповідно до п. 3.2 договору для отримання компенсаційних виплат за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на 2015 рік за пільговий проїзд окремих категорій громадян перевізник щомісячно до 5 числа надає платнику розрахунки щодо вартості послуг наданих перевізником у минулому місяці, згідно додатків 3,4.

Згідно п.3.3 правочину Акти - звірки (додаток №5) проводяться між перевізником та платником до 5 числа наступного за звітним місяцем.

За не виконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства (п. 4.1 договору).

У п. 4.3 правочину вказано, що невід'ємними частинами договору є: додаток №1 - Маршрутна сітка станом на 01.01.2015 року; додаток №2 - Перелік пільгових категорій громадян; додаток №3 - Розрахунок суми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян при користуванні пасажирським транспортом на міських маршрутах; додаток №4 - Розрахунок суми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян при користуванні пасажирським транспортом на приміських маршрутах; додаток №5- Акти - звірки.

Термін дії договору встановлюється з 01 січня до 31 грудня 2015 року (п.5.2 договору).

У додатку №2 до договору визначено Перелік пільгових категорій громадян, що користуються правом безкоштовного проїзду на міських та приміських маршрутах станом на 01.01.2015 згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про пожежну безпеку", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист», Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист», Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей», Постанови Кабінету Міністрів України № 354 від 17.05.1993.

На виконання умов договору, Фізичною особою - підприємцем Хворостецькою Інною Борисівною було надано послуги з перевезення пільгових категорій населення маршрутом №13/1 (вул. Вишнівецька - Цукровий завод), на загальну суму 165579 грн., що підтверджується Розрахунками сум відшкодування на безкоштовне перевезення громадян, що за чинним законодавством мають пільги при користуванні транспортом на міських маршрутах за період січень 2015 року - грудень 2015 року.

Загальна сума прийнятих відповідачем до обліку коштів становить 14030,78 грн., що підтверджується: складеним та підписаним 01.01.2016 між перевізником/позивачем та платником/відповідачем Актом звіряння розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги; даними про прийняті розрахунки за надані послуги пільговим категоріям населення за листопад та грудень 2015 року (станом на 30.12.2015), які підписані начальником управління соціального захисту населення, також Реєстрами бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів №364 від 05.11.2015 та №441 від 30.12.2015.

Відповідач не провів оплату наданих позивачем послуг з перевезення пільгових категорій громадян.

ФОП Хворостецька І.Б., у претензії від 14.03.2016, звернулась до Управління соціального захисту населення Кременецької РДА з проханням надати інформацію про суму заборгованості компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій населення Управлінням соціального захисту перед нею, станом на 01.01.2016, та у разі наявності погасити борг.

Листом-відповіддю №2-33-05/636 від 22.03.2016 відповідач повідомив позивачку, що згідно договору №125/07-11 від 01.01.2015 «Про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення» пунктом 3 «Про порядок розрахунків» передбачено акт звірки (додаток №5), які проводяться між «Перевізником» та «Платником» щомісячно та передбачено порядок відшкодування коштів. Станом в а 01.01.2016 акти звірки управлінням підписано, в яких відображено заборгованість. На даний час заборгованість залишилася незмінною. В разі поступлення коштів заборгованість буде погашеною.

Невиконання відповідачем взятих на себе по договору №125/07-11 від 01.01.2015 зобов'язань, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення його порушених прав.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України).

У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу приписів статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Позивач є суб'єктом господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до ч.2 ст.3 ГК України.

За інформацією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 06.07.2018 видами діяльності ФОП Хворостецької І.Б., зокрема є 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, 49.39 інший пасажирський наземний транспорт.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району покладається на районні державні адміністрації.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (ч.1 ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт").

За змістом ст.31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються, у тому числі, розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (ст.42 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Згідно з положеннями частин 1, 2, 4 статті 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 01.01.2015 було укладено договір №125/07-11, за змістом п.2.1.8 та п.3.1 якого платник/відповідач взяв на себе обов'язок по здійсненню компенсаційних виплат перевізнику/позивачу, за надані останнім послуги з перевезення пільгових категорій населення, перерахованих у додатку №2 до договору.

Як встановлено судом на виконання умов договору №125/07-11 від 01.01.2015 за період січень 2015 - грудень 2015 року ФОП Хворостецькою І.Б. здійснювалось пільгове перевезення пасажирів та подавалися відповідачу розрахунки необхідних сум компенсації.

Обґрунтованість вимог позивача, серед іншого підтверджується Розрахунками сум відшкодування на безкоштовне перевезення громадян, що за чинним законодавством мають пільги при користуванні транспортом на міських маршрутах за період січень 2015 року - грудень 2015 року, Реєстрами бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів №364 від 05.11.2015 та №441 від 30.12.2015 та актом звіряння від 01.01.2016 на суму 14030,78 грн.

Сума заборгованості в розмірі 14030,78 грн. визнана відповідачем у листі №2-33-05/636 від 22.03.2016, відзиві на позовну заяву, а також його представником в судовому засіданні 30.07.2018.

За твердженням відповідача та третьої особи, вказана заборгованість виникла у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань.

За змістом ч.2 ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

В даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соцзахисту населення Кременецької РДА, що підтверджується самим відповідачем та третьою особою.

З огляду на викладене між сторонами виникли правовідносини з надання окремим категоріям населення послуг із перевезення міським автомобільним транспортом на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями-перевізниками, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Таким чином, у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг перевезення, наданих особам, які згідно з чинним (станом на момент укладення договору) законодавством мали право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити із позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки із позивачем щодо спірної суми за послуги, надані особам, які згідно з чинним (станом на момент укладення договору) законодавством мали право на соціальні пільги, а відсутність бюджетних призначень на ці видатки не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Право позивача на отримання компенсації вартості послуг перевезення, наданих пасажирам - пільговим категоріям громадян, підлягає захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із зазначеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з виконавцями послуг, зокрема, послуг із перевезення таких категорій громадян, що, у свою чергу, спростовує наведений у касаційній скарзі довід про зворотне.

Згідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналогічна правова позиція викладена у судових постановах Верхового Суду від 07.05.2018 у справі №903/321/17, від 07.05.2018 у справі №920/724/17.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, вимоги про примусове стягнення боргу в сумі 14030,78 грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані.

У зв'язку з порушенням виконання грошового зобов'язання, в порядку ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 4279,39 грн. - інфляційних нарахувань (за період січень 2016 року - травень 2018 року) та 1035,40 грн. - 3% річних (01.01.2016 - 18.06.2018).

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

В судовому засіданні 26.07.2018 представником відповідача зазначено, що строк для оплати за надані позивачем послуги настав 01.01.2016 - станом на дату складення Акту звірки.

В силу ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на наведене, приписи згаданих норм закону, визнаний відповідачем строк оплати за надані позивачем послуги, вказані в розрахунку позивача суми зобов'язання, період нарахування, судом здійснено перерахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних, заявлених до стягнення.

Згідно проведеного перерахунку встановлено, що заявлені до стягнення суми 4279, 39 грн. - інфляційних нарахувань та 1035,40 грн. - 3% річних є правомірними (проведені судом перерахунки - в матеріалах справи).

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту п. 3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч.4 ст. 74 цього Кодексу, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Хворостецької Інни Борисівни підлягають до задоволення в повному обсязі, шляхом стягнення із Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації 14030,78 грн. - боргу, 4279, 39 грн. - інфляційних нарахувань та 1035,40 грн. - 3% річних.

В порядку ст.ст. 123,129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12-13, 20, 50, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240, 247-252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

1. Стягнути з Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації (вул. Словацького, 6, м. Кременець, Тернопільська обл., ідентифікаційний код 03195576) на користь Фізичної особи - підприємця Хворостецької Інни Борисівни (АДРЕСА_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 14030 грн. 78 коп. (чотирнадцять тисяч тридцять гривень сімдесят вісім копійок) - боргу за надані послуги з перевезення пасажирів на пільгових умовах, 1035 грн. 40 коп. (одна тисяча тридцять п'ять гривень сорок копійок) - 3% річних, 4279 грн. 39 коп. (чотири тисячі двісті сімдесят дев'ять гривень тридцять дев'ять копійок) - інфляційних нарахувань, 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) - сплаченого судового збору.

Видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31липня 2018 року.

Суддя І.П. Шумський