номер провадження справи 18/70/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.08.2018 справа № 908/1090/18

м. Запоріжжя

Суддя господарського суду Запорізької області Носівець Вікторія Вікторівна, розглянувши матеріали заяви заступника прокурора Запорізької області № 05/2-4609-18 від 01.08.2018 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1090/18

за позовом заступника прокурора Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства аграрної політики та продовольства України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВЗ-2017" (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Монастирська, буд. 1)

про визнання відсутнім права власності, витребування майна та визнання права власності

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області 08.06.2018 надійшла позовна заява заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства аграрної політики та продовольства України № 05/1-4609-18 від 24.05.2018 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВЗ-2017" про визнання відсутнім у ТОВ "ЛВЗ-2017" права власності на нерухоме майно, розташоване по вул.. Монастирській, (до перейменування Воровського), 1, у м. Мелітополі, Запорізька область (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07) а саме: 9/10 частин комплексу будівель та споруд, що складається з будівлі Б-3, підвалу під Б-3, рампи до Б-3, навісу "б", ганка до Б-3, рампи до Б-3, ганка до Б-3, ганка до Б-3, ганка до Б-3, рампи до Б-3, ганка до Б-3, прибудови "б4 -1", прибудови "б5-1", надбудови над Б-3, будівлі 3-1, будівлі К-1, прибудови К1-1, будівлі О-1, будівлі П-1, будівлі Р-1, ганка до Р-1, огорожі № 1, воріт, загальною площею 4253,2 кв.м., витребування з чужого незаконного володіння у ТОВ "ЛВЗ-2017" нерухомого майна та визнання за державою в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову прокурор посилався на ст.ст. 16, 388, 392 Цивільного кодексу, ст. 20 ГК України.

Одночасно з позовом подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, розташоване по вул. Монастирській (до перейменування Воровського), 1, у м. Мелітополі, Запорізька область (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07), що належить ТОВ "ЛВЗ-2017". Ухвалою суду від 11.06.2018 заступнику прокурора Запорізької області у забезпеченні позову у справі № 908/1090/18 відмовлено.

Ухвалою від 03.07.2018, після усунення прокурором недоліків, які зумовили залишення позову без руху, відкрито загальне позовне провадження у справі № 908/1090/18, присвоєно справі номер провадження 18/70/18, підготовче засідання призначене на 31.07.2018; ухвалою суду від 24.07.2018, у зв'язку з перебуванням судді Носівець В.В. з 31.07.2018 по 01.08.2018 у відрядженні, підготовче засідання перенесено на 06.08.2018.

Заступник прокурора Запорізької області 03.08.2018 звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про вжиття запобіжних заходів забезпечення позову.

В обґрунтування своєї заяви прокурор зазначає, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.07.2016 у справі № 320/4812/15 визнано недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин комплексу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Запорізька область м. Мелітополь, вул. Воровського, 1, укладений 08.09.2014 та зареєстрований в реєстрі за № 2817, зобов'язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політика та продовольства України об'єкти нерухомості, що були предметом недійсного договору. Прокурор відзначив, що ОСОБА_1, з метою невиконання судового рішення, майно відчужене на користь ТОВ «ЛВЗ-2017» шляхом передачі майна до статутного капіталу товариства, тому наявні ризики їх перереєстрації під час розгляду справи. Наголосив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, більша частина об'єктів нерухомого майна, які є предметом позову, протягом липня 2018 року перереєстровані за фізичними особами, на даний час за відповідачем зареєстровано об'єкт нерухомого майна (нежитлова будівля П-1), загальною площею 64,7 кв.м., яка є предметом позову. Посилаючись на приписи ст.ст. 136-139 ГПК України, заступник прокурора Запорізької області просить суд вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, що належить ТОВ «ЛВЗ-2007», а саме: об'єкт нерухомого майна (нежитлова будівля П-1), загальною площею 64,7 кв.м. по вул. Монастирській (вул. Боровського), буд. 1/6 у м. Мелітополі Запорізької області.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України унормовано, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Як визначено ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 4. ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства у вирішенні питання про забезпечення позову особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що при поданні заяви про забезпечення позову разом із позовною заявою прокурором лише наводились припущення про загрозу в ускладненні відновлення порушених прав позивача, без надання доказів здійснення ТОВ «ЛВС-2017» будь-яких дій щодо відчуження спірного майна, тому суд у задоволенні заяви по вжиття заходів забезпечення позову відмовив.

До матеріалів даної заяви прокурором надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 30.07.2018, з якого вбачається, що об'єкти нерухомого майна, які є предметом позову, протягом липня 2018 року перереєстровані за фізичними особами і на даний час за відповідачем, з наведених у позові об'єктів нерухомості, які значились у його власності, зареєстровано лише об'єкт нерухомого майна (нежитлова будівля П-1), загальною площею 64,7 кв.м.

Таким чином, існує достатньо обґрунтована ймовірність, що з метою ухилення від виконання судового рішення у справі № 320/4812/15 відповідач вчиняє заходи з відчуження майна, право на яке оспорюється.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення

З огляду на наведені норми законодавства та враховуючи, що у справі розглядається позов, предметом якого є вимоги про витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, суд дійшов висновку, що співрозмірним з позовними вимогами є захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на це майно.

Наведені заходи повністю виключають завдання відповідачу будь-яких збитків та порушення його прав, натомість спроможні запобігти порушенню прав позивача в разі задоволення позову та забезпечити виконання судового рішення.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «ЛВЗ-2007», а саме: об'єкт нерухомого майна (нежитлова будівля П-1), загальною площею 64,7 кв.м. по вул. Монастирській (вул. Боровського), буд. 1/6 у м. Мелітополі Запорізької області, є адекватним до заявлених у позові вимог та забезпечує виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову.

Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Згідно зі ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з п. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Статтею 144 ГПК України визначено, що ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Частинами 7-10 ст. 145 ГПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи викладене, за наслідками розгляду заяви заступника прокурора Запорізької області № 05/2-4609-18 від 01.08.2018 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «ЛВЗ-2007», суд дійшов висновку про її задоволення.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву заступника прокурора Запорізької області про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1090/18 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВЗ-2017" (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Монастирська, буд. 1, ідентифікаційний код 41855789), а саме: об'єкт нерухомого майна (нежитлова будівля П-1), загальною площею 64,7 кв.м. по вул. Монастирській (вул. Воровського), буд. 1/6 у м. Мелітополі Запорізької області.

Стягувач: заступник прокурора Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, ідентифікаційний код 02909973)

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю "ЛВЗ-2017" (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Монастирська, буд. 1, ідентифікаційний код 41855789).

4. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

5. Ухвала є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» зі строком пред'явлення до виконання до 06.08.2021 року і підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, визначеному ст.ст. 255-257 ГПК України. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалу підписано 06.08.2018.

Суддя В.В. Носівець