ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1130/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ГСМ", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ "Шубське", с. Шуби

про стягнення 480936,15 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ ШУБСЬКЕ", с. Шуби

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГСМ", м. Харків

про визнання недійсним договору поставки

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № б/н від 23.07.2018)

відповідача ОСОБА_2 (дов. б/н від 26.03.2018)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Агро-ГСМ", 26.04.2018 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "ФГ "Шубське" коштів у розмірі 147951,74 грн. Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати поставлено товару за договором поставки № АГ-2/СХ, укладеним між сторонами 20.09.2016 р. Відповідно до позовної заяви ціна позову складається з суми основного боргу у розмірі 121957,20 грн., інфляційних втрат у розмірі 21293,54 грн., 3% річних у розмірі 4701,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2018 р. прийнято позовну заяву ТОВ "Агро-ГСМ" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/1130/18 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.05.2018 р. прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимоги, з урахуванням якої визначено наступний предмет спору і ціну позову: стягнення заборгованості за договором поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р. у загальному розмір 480936,15 грн., що складається з 390207,20 грн. основного боргу, 74143,95 грн. інфляційних збитків, 16585,00 грн. - 3% річних. Крім того, у звязку із збільшенням розміру позовних вимог судом було постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В свою чергу, ТОВ "ФГ "Шубське" 15.06.2018 р. подано до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ "Агро-ГСМ" про визнання недійсним повністю договору поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р., який не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. В обґрунтування своїх вимог, позивач за зустрічним позовом наполягає, що спірний договір поставки був підписаний зі сторони в ТОВ "ФГ "Шубське" неповноважною особою, а тому у розумінні ст.ст. 203 та 2015 ЦК України такий правочин має бути визнаний недійсним.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2018 прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ "ФГ ШУБСЬКЕ" до ТОВ "АГРО-ГСМ" про визнання недійсним Договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р. для спільного розгляду з первісним позовом по справі № 922/1130/18. Цією ж ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 31.07.2018 р. включно. та відкладено підготовче засідання на "04" липня 2018 р. о 10:30.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.07.2018, після вчинення всіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, передбачених ст. 182 ГПК України, вирішено закрити підготовче провадження у справі № 922/1130/18 та призначити справу до судового розгляду по суті на 24.07.2018 об 11:30.

У зв'язку з відрядженням судді Шатернікова М.І., керуючись рішенням зборів суддів господарського суду Харківської області № 6-1/2016 від 28 березня 2016 року, було повідомлено сторін про перенесення підготовчого засідання у справі № 922/1130/18 призначеного ухвалою суду від 10 липня 2018 року, з 24 липня 2018 року на 26 липня 2018 року о 10:00.

У судовому засіданні 26.07.2018 р. було задоволено клопотання відповідача про перенесення судового засідання та постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 31.07.2018 р. об 11:30, яку занесено до протоколу судового засідання.

Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додатково наданих заявах про суті справи; одночасно заперечує проти вимог зустрічного позову. Обґрунтовуючи свою позицію у спірних правовідносинах, представник ТОВ "АГРО-ГСМ" посилається на те, що відповідачем за первісним позовом були порушені взяті на себе зобовязання за договором поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р. в частині оплати за поставлений позивачем товар; при цьому, позивач за первісним вказує, що факт реалізації товару ТОВ "ФГ "Шубське" підтверджується як видатковими накладними та товарно-транспортними накладними від 20.09.2018, 23.09.2016 р., 03.10.2016 р., підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств, так і податковими накладними від 20.09.2018, 23.09.2016 р., 03.10.2016 р., виписаними ТОВ "АГРО-ГСМ" та зареєстрованими в податкових органах; вказані податкові накладні були прийняті відповідачем та включено суму ПДВ за цими господарськими операціями до податкового кредиту ФГ "Шубське". Наголошуючи на безпідставності та необґрунтованості доводів позивача за зустрічним позовом, представник ТОВ "АГРО-ГСМ" наголошує, що факт фальсифікації ОСОБА_3 документів ФГ "Шубське" не підтверджено жодним доказом, зокрема вироком у кримінальній справі щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності; при цьому, ОСОБА_3 перебував на посаді заступника голови ФГ "Шубське" з 01.12.16 р., в той час як договір поставки № АГ-2/СХ було укладено за три місяці до цього - 20.09.2016 р.; поставка товару за спірним договором також була здійснена у вересні - жовтні 2016, тобто до прийняття на роботу в ФГ "Шубське" ОСОБА_3

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні та у наданих до суду заявам по суті спору заперечує проти первісних позовних вимог у повному обсязі та просить суд визнати недійсним договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р., вказуючи, що спірний договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016р. не підписувався директором ТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ", а іншою не відомою йому особою та проставлена печатка товариства до якої мав доступ директор ТОВ "АГРО-ГСМ" ОСОБА_3, який в період з 01.12.2016р. по своє звільнення з 07.03.2017р. займав посаду заступника голови СТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ" та одночасно займав з 12.11.2015р. посаду директора ТОВ "АГРО-ГСМ", тобто ОСОБА_3 перебуваючи на двох керівних посадах у різних товариствах з протилежними інтересами по договору поставки, окрім укладення дійних договорів між сторонами займався також і фальсифікацією (штучно створював в інтересах ТОВ "АГРО-ГСМ") договорів до якого належить договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016. Крім того, у наданих до матеріалів справи копіях видаткових накладних № РН-20-09/7 від 20.09.2016р.. № РН-23-9/14 від 23.09.2016р. та № РН-03-10/3 від 03.10.2016р. стоїть підпис про отримання товару - невідомої відповідачу особи, без зазначення її посади, прізвища, номеру довіреності та дата її видачі на отримання уповноваженою особою товару, а в товарно-транспортних накладних - не вказано прізвище, ім'я по батькові та посада особи, яка прийняла товар, що є доказом фальшивості даних документів, оскільки ТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ" не уповноважувало та не видавало довіреності жодній особі товариства на отримання товару по спірному договору, а відтак, наведені видаткові та товарно-транспортні накладні, які не містять обов'язкових реквізитів первинних бухгалтерських документів відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-XIV та п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" від 24.05.1995 р. № 88 є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами позивача на підтвердження отримання товару відповідачем.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20 вересня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю АГРО-ГСМ (позивач за первісним позовом, постачальник) та фермерським господарством "ШУБСЬКЕ", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю фермерським господарством "ШУБСЬКЕ" (відповідач за первісним позовом, покупець) було укладено договір поставки № АГ-2/СХ, відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується передавати у встановлені договором строки товарно-матеріальні цінності, визначені п. 1.2. цього договору у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього грошові кошти.

Згідно з умовами п. 3.1. договору, поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями на підставі замовлення/заявки покупця.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA станція відвантаження, CPT станція одержувача, або EXW склад постачальника, згідно правилам тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010. Постачальник вважається таким, що виконав свої зобовязання з поставки товару з моменту передання його перевізнику/покупця в залежності від базису поставки. Датою поставки товару вважається дата приймання товару до перевезення, зазначена в товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній. Факт відвантаження товару підтверджується відповідними підписами та печатями на накладних уповноважених осіб (п.п. 3.2, 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, ціна кожної партії товару зазначається у видатковій накладній.

У п. 4.2. договору, сторони домовились, що оплата товару покупцем повинна бути здійснена до 01.12.2016 р., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення.

Як вбачається з позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом товар на загальну суму 390207,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РН-20-09/7 від 20.09.2016, № РН-23-9/14 від 23.09.2016, № РН-03-10/3 від 03.10.2016 та товарно-транспортними накладними № РН-20-09/7 від 20.09.2016, № РН-23-9/14 від 23.09.2016, № РН-03-10/3 від 03.10.2016. Товар був прийнятий відповідачем, про що свідчать підписи уповноваженої особи ФГ "Шубське" та поставлення печатки цього товариства на видаткових накладних (а.с.14-19).

Позивач стверджує, що відповідач у порушення умов договору своєчасно та у повному обсязі не здійснив оплату за поставлений товар, що й стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду, в якому крім суми основної заборгованості у розмірі 390207,20 грн., позивачем нараховано та заявлено до стягнення, згідно ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 74143,95 грн. та 3% річні у розмірі 16585,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, господарський суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір поставки №АГ-2/СХ від 20.09.2016 є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

Частиною 2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 193 ГК України передбачено, що субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.1, 2).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 виконав належним чином, що підтверджується видатковими накладними № РН-20-09/7 від 20.09.2016, № РН-23-9/14 від 23.09.2016, № РН-03-10/3 від 03.10.2016 та товарно-транспортними накладними № РН-20-09/7 від 20.09.2016, № РН-23-9/14 від 23.09.2016, № РН-03-10/3 від 03.10.2016, а саме поставив відповідачу товар на суму 390207,20 грн., який прийнятий відповідачем, про що свідчить підписи уповноваженої особи ФГ "Шубське" (ідент. код 34073367), правонаступником якого є ТОВ "ФГ "Шубське", на видаткових накладних та скріплення їх печатками товариства.

Щодо тверджень відповідача за первісним позовом про фальсифікацію первинних бухгалтерських документів ОСОБА_3 та заперечень щодо поставки за спірним договором, суд зазначає наступне.

Надані до матеріалів справи первинні документи мають посилання на час здійснення господарської операції, договір, за яким здійснюється поставка товару, кількість та ціна товару, найменування сторін договору (підпис представників постачальника та покупця, печатки юридичних осіб).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" надано визначення первинному документу, яким є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відповідно до приписів пп.п. 2.1, 2.2., 2.4 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи (для надання їм юридичної сили і доказовості) повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016р. у справі № 21-4985а15.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (ст. ст. 627, 628 ЦК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Умовами договору від 20.09.2016 р. № АГ-2/СХ, зокрема п. 3.3. сторони визначили, що факт відвантаження товару підтверджується відповідними підписами та печатками на накладних уповноважених осіб.

Отже, з аналізу умов договору вбачається, що первинним документом, яким підтверджується факт здійснення господарської операції з поставки товару за договором визначено видаткову накладну, яка повинна мати реквізити, що надають можливість ідентифікувати відповідний правочин, представників осіб, які беруть участь у його вчиненні (підпис представника договірної сторони та печатку юридичної особи).

Видаткові накладні з боку Фермерського господарства "Шубське" містять підписи особи, яка отримала товар та відтиски печатки Фермерського господарства "Шубське" із зображенням на внутрішньому колі літ. "Д", який визнається самим відповідачем, як дійсний відтиск печатки Фермерського господарства "Шубське".

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Доказів вилучення на незаконних підставах у відповідача первинних бухгалтерських документів, певних управлінських та розпорядчих документів, якими підтверджується кількість та види печаток господарства, так само як неправомірне вилучення відповідної печатки господарства у відповідальної за її збереження особи та використання печатки за відсутності відповідних повноважень на вчинення відповідних дій, до матеріалів справи також надано не було.

Відповідно до ст. 75 ГПК України підставою для звільнення від доказування, зокрема, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені цією особою.

Матеріали справи не містять вироку суду в кримінальному провадженні, яким підтверджується факт фальсифікації підпису чи печатки юридичної особи на видаткових накладних № РН-20-09/7 від 20.09.2016, № РН-23-9/14 від 23.09.2016, № РН-03-10/3 від 03.10.2016 та товарно-транспортними накладних № РН-20-09/7 від 20.09.2016, № РН-23-9/14 від 23.09.2016, № РН-03-10/3 від 03.10.2016, що виключає можливість прийняття відповідних тверджень відповідача в якості доказів, якими спростовується факт поставки товару за договором від 20.09.2016р. № АГ-2/СХ.

Крім того, відповідачем за зустрічним позовом не надано до матеріалів справи жодного належного доказу на підтвердження своїх тверджень щодо фальсифікації ОСОБА_3 спірних видаткових та товарно-транспортних накладних, оскільки не доведено жодним документом, що останній взагалі мав доступ до печаток ФГ "Шубське" під час перебування на посаді заступника голови ФГ "Шубське", більш того ОСОБА_3, що визнає сам відповідач за первісним позовом, займав посаду заступника голови ФГ "Шубське" з 01.12.16 р., в той час як договір поставки № АГ-2/СХ було укладено за три місяці до цього - 20.09.2016 р.; поставка товару за спірним договором також була здійснена у вересні - жовтні 2016, тобто до прийняття на роботу в ФГ "Шубське" ОСОБА_3 При цьому сам факт вчинення відповідних дій саме протягом вересня-жовтня 2016 р. також підтверджується податковими накладними, які були складені позивачем у визначений період, тобто до 01.12.16 р.

Відповідно до ст. 62 ГК України підприємство самостійний субєкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими субєктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїх найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (в даному випадку поставки товару).

При цьому, довіреність не є документом, що підтверджує факт господарської операції по передачі чи прийняттю товару та її відсутність не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/повернення або прийняття товарів.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі наявних матеріалів справи дійшов висновку, що спірні видаткові накладні, які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками, що не спростовано відповідачем за первісним позовом, є первинним обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.2. договору, сторони домовились, що оплата товару покупцем повинна бути здійснена не пізніше 01.12.2016 р. включно, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Таким чином, строк оплати відповідачем отриманого товару, з огляду на положення п.4.2.договору, настав 01.12.2016., а відтак, відповідно до приписів ст. 612 ЦК України, відповідач за первісним позовом визнається таким, що з 02.12.2016 р. прострочив виконання з оплати поставленого ТОВ "АГРО-ГСМ" товару.

Як стверджує позивач та вбачається із матеріалів справи відповідач у порушення умов договору не здійснив своєчасно оплату вартості поставленого товару на суму 390207,20 грн.

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, матеріали справи містять докази виконання позивачем за первісним позовом взятих на себе зобовязань за договором щодо поставки відповідачу за первісним позовом товару та не містять доказів в підтвердження оплати відповідачем за первісним позовом заборгованості за поставлений товар, що є предметом позову.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач за первісним позовом не надав суду належних доказів виконання домовленості або вмотивованих заперечень проти неї, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 390207,20 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за період з 02.12.2016 по 25.05.2018 у розмірі 16585,00 грн. та інфляційні збитки з грудня 2016 по травень 2018 у розмірі 74143,95 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Надані розрахунки перевірені судом, вони відповідають вимогам чинного законодавства та відносинам, що склалися між сторонами, а тому нараховані суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги ТОВ "ФГ "Шубське" до ТОВ "Агро-ГСМ" про визнання недійсним повністю договору поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р. суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Отже, вирішуючи спір про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Судом встановлено, що спірний договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016р. від імені ФГ "Шубське" підписано головою господарства ОСОБА_4. Відповідачем за зустрічним позовом надано до матеріалів справи оригінал спірного договору, який досліджено судом (а.с.138-141).

Як на підставу для визнання договору недійсним позивач за зустрічним позовом посилається на те, що договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016р. не підписувався директором ТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ" ОСОБА_4, а підписано іншою неповноважною особою.

Відповідно до приписів ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Для зясування обставин, що мають значення для справи та для яких необхідні спеціальні знання у сфері іншій (зокрема почеркознавчій), ніж право, може бути призначена судова експертиза.

Проте, позивач за зустрічним позовом, вказуючи на ту обставину, що спірний договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016р. було підписано неповноважною особою, не скористався наданим йому правом на порушення перед судом клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

В обґрунтування своїх доводів, позивач за зустрічним позовом стверджує, що ОСОБА_3 перебуваючи на двох керівних посадах у різних товариствах з протилежними інтересами по спірному договору поставки, окрім укладення дійних договорів між сторонами займався також і фальсифікацією (штучно створював в інтересах ТОВ «АГРО-ГСМ») договорів до якого належить спірний договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р. Як на наявність такої можливості, позивач за зустрічним позовом вказує, що до печатки товариства мав доступ директор ТОВ «АГРО-ГСМ» ОСОБА_3. який в період з 01.12.2016р. по своє звільнення з 07.03.2017р. займав посаду заступника голови СТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ» та одночасно займав з 12.11.2015р. посаду директора ТОВ "АГРО-ГСМ". При цьому, у судових засіданнях представник позивач за зустрічним позовом вказував, що ОСОБА_3 займав посаду заступника директора СТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ», проте фактично виконував обовязки директора, оскільки ОСОБА_4 станом на час вчинення спірного правочину та зазначених правовідносин перебував на лікарняному. Проте вказані твердження не підтверджені жодними доказами у справі.

Натомість самим позивачем за зустрічним позовом надано до суду пояснення щодо того, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу з 01.12.2016, тобто значно пізніше ніж виникли спірні правовідносини щодо укладення спірного договору та поставки товару за цим договором. Більш того, до матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом надано лист за підписом ОСОБА_4 (а.с. 109), в яких надані пояснення відносно того, що ОСОБА_3 були доручені функції курєра, обовязок листування та ведення документообігу. Тобто самим керівником ТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ" спростовується той факт, що ОСОБА_3 був наділений розпорядчими функціями ТОВ "ФГ "ШУБСЬКЕ".

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено: по-перше, що ОСОБА_3 взагалі мав будь-яке відношення та вплив на контрагента ФГ "ШУБСЬКЕ" станом на час укладення спірного договору та виконання його умов (вересень-жовтень 2016 р.), оскільки прийнятий на роботу лише 01.12.2016 р.; по-друге, що протягом перебування на посаді заступника голови ФГ "Шубське" з 01.12.2016 по 07.03.2017 р. ОСОБА_3 мав доступ до печатки господарства.

У зустрічному позову, було вказано посилання на показання ОСОБА_4, як свідка щодо спростування факту вчинення ним підпису на спірному договорі поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016р.

Дійсно, чинним Господарським процесуальним кодексом України унормовано, що одним із засобів доказування є показання свідків. Згідно ст.ст. 87, 88 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

Проте, у строк для подання доказів позивачем за зустрічним позовом не надано до матеріалів справи заяви свідка, як того вимагають приписи параграфу 2глави 5 ГПК України.

Посилання позивача за зустрічним позовом на існування двох ідентичних договорів поставки з різними датами від 05.09.2016 та 20.09.2016 р. не спростовує факту остаточного узгодження між сторонами станом на 20.09.2016 р. умов договору поставки укладеного між сторонами та підписання його, а також вчинення безпосередніх дій направлених на його виконання.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстави, в силу яких Договір поставки № АГ-2/СХ від 20.09.2016 р. має бути визнано недійсним, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено, що голова господарства ОСОБА_4 був уповноважений на укладення спірного правочину, а також те, що сторонами вчинені дії на виконання спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ "ШУБСЬКЕ" (62122, Харківська обл., Богодухівський район, с. Шуби, вул. Центральна, 20; ідент. код 34073367) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГСМ" (61057, Харківська обл., м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 13, оф. 510; ідент. код 39157669) суму у розмірі 390207,20 грн. основного боргу, 74143,95 грн. інфляційних втрат, 16585,00 грн. - 3% річних та 7214,04 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ ШУБСЬКЕ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГСМ" про визнання недійсним договору поставки - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 03.08.2018 р.

Суддя ОСОБА_5