ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" липня 2018 р.                      Справа № 911/3024/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод”

про стягнення 353 010,30 гривень

представники учасників справи та державний виконавець не з'явилися

встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/3024/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” про стягнення 353010,30 гривень, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” 170000 (сто сімдесят тисяч) грн 96 коп. заборгованості за кредитом, 105959 (сто п’ять тисяч дев’ятсот п’ятдесят дев’ять) грн 62 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 14960 (чотирнадцять тисяч дев’ятсот шістдесят) грн 00 коп. комісії, 47280 (сорок сім тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп. пені та 5072 (п’ять тисяч сімдесят дві) грн 99 коп. судового збору.

12.01.2018 на виконання вищезазначеного рішення, яке набрало законної сили 10.01.2018, судом видано наказ.

02.07.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” надійшла скарга на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області, що виявились у неповідомленні боржника про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення у даній справі та накладенні арешту на кошти і майно боржника, відповідно до якої скаржник просить визнати такі дії неправомірними, а також скасувати винесені органом ДВС постанову про арешт коштів боржника від 13.04.2018 та постанову про арешт майна боржника від 11.04.2018.

В обґрунтування поданої скарги боржник зазначає, що 11.04.2018 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №56150594 з примусового виконання рішення у даній справі та про накладення арешту на майно боржника, а надалі, 13.04.2018, - постанову про арешт коштів боржника, попри те вказаних постанов боржнику державним виконавцем направлено не було, що є порушенням норм чинного законодавства.

Так, скаржник вказав, що вищевказані постанови він отримав 22.06.2018 безпосереньо у державного виконавця під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

В розрізі відповідних обставин боржник зауважив, що перед тим як застосувати засоби і способи примусу у вигляді накладення арешту на майно та кошти боржника, державний виконавець повинен був пересвідчитись у належному повідомленні боржника про відкриття виконавчого провадження, а тому боржник, зважаючи на неповідомлення його про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти і майно боржника, просить суд визнати такі дії державного виконавця неправомірними, а постанови про накладення арешту на кошти і майно боржника скасувати.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.07.2018 вищезазначену скаргу прийнято та призначено до розгляду 16.07.2018.

16.07.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від скаржника надішло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують доводи стосовно невчасного надіслання державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на гроші і майно.

16.07.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від державного виконавця надійшли заперечення на скаргу боржника та матеріали виконавчого провадження, відповідно до змісту яких державний виконавець зі скаргою не погодився з огляду наявність у нього передбаченого законом права накладати арешт на кошти та майно боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження.

До того ж, державний виконавець зауважив, що норми Закону України «Про виконавче провадження», на які посилається скаржник в обгрунтування поданої скарги, станом на момент вчинення виконавчих дій діяли та втратили чинність з огляду на прийняття 02.06.2016 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII.

Ухвалами господарського суду Київської області від 16.07.2018 та 23.07.2018 розгляд скарги відкладався на 23.07.2018 та 24.07.2018 відповідно.

У судове засідання 24.07.2018 представники учасників судового процесу та державний виконавець не з'явились.

Відповідно до приписів ст. ст. 339 та 343 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов’язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши та перевіривши подані до скарги докази, суд дійшов висновку про відомову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII від 02.06.2016, в чинній станом на момент винесення оскаржуваних дій редакції, (далі - Закон України “Про виконавче провадження”) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до приписів ст. ст. 10, 48, 56 Закон України “Про виконавче провадження” заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З аналізу вищеказаних норм чинного законодавства слідує, що заходи по накладенню арешту на кошти та майно боржника спрямовані на забезпечення реального виконання рішення, а право державного виконавця на вчинення відповідних дій може бути реалізоване з моменту отримання відомостей щодо майна та коштів від стягувача, у тому числі під час відкриття виконавчого провадження, а також з моменту виявлення коштів та/або майна боржника державним виконавцем, однак не ставиться в залежність від наявності/відсутності обставин обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з наданих державним виконавцем матеріалів, стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2018, відповідно до змісту якої просив, зокрема, накласти арешт на вказане у відповідній заяві майно та виявити і, за наявності, звернути стягнення коштів на рахунках у банках.

Постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області від 11.04.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56150594 з виконання наказу господарського суду Київської області від 12.01.2018 у справі №9113024/17.

Постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області від 11.04.2018 у виконавчому провадженні №56150594 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення.

Згідно наданої 12.04.2018 Державною фіскальною службою України відповіді на запит державного виконавця, останнім виявлено належні боржнику рахунки, відкриті у банківських установах.

На підставі відповідних обставин, 13.04.2018 Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої державним виконавцем накладено арешт на виявлені рахунки у банківських установах.

З огляду вищевказаних обставин, беручи до уваги наявність клопотання стягувача про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, а також виявлені державним виконавцем рахунки, що є підставою для вчинення відповідних дій зі звернення стягнення на майно (рахунки) боржника, суд дійшов висновку про законність винесених державним виконавцем постанов про накладення арешту на майно та кошти від 11.04.2018 та 13.04.2018, як наслідок необгрнутованість доводів боржника щодо зворотного.

Відповідно до приписів ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, скаржник в порушення законодавчих вимог нормативно та доказово не обґрунтував обставин незаконності дій приватного виконавця щодо винесення 11.04.2018 та 13.04.2018 у виконавчому провадженні №56150594 постанов про арешт майна, коштів боржника, а також невідповідності вимогам законодавства самих постанов.

Що ж до вимоги скаржника про визнання неправомірними дій державного виконавця, що виявились у неповідомленні боржника про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі та про накладення арешту на кошти і майно боржника, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 28 Закон України “Про виконавче провадження” документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно ВП №56150594 від 11.04.2018 державний виконавець зобов’язаний був надіслати, зокрема, боржнику, не пізніше 12.04.2018, а постанову про накладення арешту на грошові кошти – не пізніше 16.04.2018.

Втім, як слідує з наданих стягувачем копій супровідного листа №24896 від 11.04.2018, конверту, у якому боржнику надійшли відповідний лист та постанова про відкриття виконавчого провадження, а також відстеження поштового відправлення, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №56150594 від 11.04.2018 була надіслана боржнику 09.07.2018, тобто з порушеням законодавчо визначеного строку для вчинення відповідної дії.

До того ж, як повідомив сам стягувач та не заперечив державний виконавець, постанови про арешт коштів та майна боржника видані представнику останнього нарочно під час ознайомлення з матеріалами справи 22.06.2018.

Інших належних та допустимих доказів, крім датованих 11.04.2018 та 13.04.2018 супровідних листів №№24907 та42796, на підтвердження надіслання вказаних постанов боржнику, державний виконавець не надав, як і не спростував викладених боржником доводів стосовно невчасного повідомленя про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти і майно боржника.

Таким чином, дій державного виконавця, що виявились у невчасному надісланні боржнику постанов у ВП №56150594, є неправомірними.

Втім, оскільки скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти і майно боржника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги, позаяк встановлені судом обставини невчасного надіслання постанов не свідчать про неповідомлення боржника про вказані обставини взагалі.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що саме по собі порушення строків надіслання документів виконавчого провадження, зокрема постанов, не є підставою для їх скасування з огляду на дотримання вимог закону при їх винесенні.

Враховуючи встановлення безпідставності та необґрунтованості скарги стягувача за вищедослідженими вимогами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 233, 234, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 10, 26, 28, 48, 56 Закону України “Про виконавче провадження”, суд

постановив:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інструментальний завод” на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області відмовити повністю.

Повний текст ухвали складено 02.08.2018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту з дня складення повної ухвали у відповідності ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 17.5) підпункту 17) пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя                                 В.А. Ярема