ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 Справа № 904/2019/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітекс Трейд", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе", с. Вишневе, Криничанський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 29 280 грн. 91 коп.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Козиряцька О.О.

Представники:

від позивача Кузнецов С.С.дов. від 25.04.2018 року б/н

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рітекс Трейд" (надалі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" (надалі - Відповідач) заборгованість в розмірі 29 280 грн. 91 коп., з яких: 20 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 2 976 грн. 91 коп. - пені, 5 226 грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 1 078 грн. 00 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки №Т-П220901 від 22.09.2015 року.

Ухвалою суду від 01.06.2018 року відкрито провадження у справі № 904/2019/18, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, в судове засідання на 26.06.2018 року.

В судове засідання 26.06.2018 року Відповідач явку повноважного представника не забезпечив, згідно поштового повідомлення, що міститься в матеріалах справи (а.с. 36) про розгляд справи повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року судове засідання відкладено на 26.07.2018 року з метою витребування доказів від відповідача.

В судове засідання 26.07.2018 року Відповідач явку повноважного представника не забезпечив, витребуваних доказів не надав.

Ухвалою суду від 26.07.2018 року судове засідання відкладено на 31.07.2018 року. Відповідач до суду не з'явився.

В порушенням вимог ухвал суду від 01.06.2018 року та від 26.06.2018 року, відповідач відзив на позовну заву не надав, в зв'язку із чим, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Представник позивача позовні вимоги підтримував та наполягав на їх задоволенні.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 31.07.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до п'яти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає Позивач, 22.02.2015 року між ТОВ "Рітекс Трейд" (Постачальником) та ТОВ "Агрофірма "Вишневе" (Покупцем) укладено договір поставки № Т-П220901, згідно умов якого Постачальник зобов'язався протягом дії Договору поставляти Покупцю товар за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються Сторонами в накладних, які є невід'ємною частиною Договору (далі за текстом "товар"), та, також, виконувати шиномонтажні послуги, а Покупець зобов'язується приймати товар та оплачувати на встановлених Договором умовах.

На вимогу суду про надання оригіналу зазначеного вище договору поставки для огляду (ухвали суду від 01.06.2018, 26.06.2018, 26.07.2018), представник Позивача в судовому засіданні 31.07.2018 року пояснив, що зазначений договір було підписано з його боку та направлено на адресу відповідача, однак, останній підписаний договір не повернув, що виключає можливість представлення підписаного договору до суду.

В силу приписів ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що представлена у справу копія договору поставки (а.с. 8, 9) не містить підпису від імені покупця (відповідача), слід дійти висновку щодо недоведення допустимими доказами факту вчинення сторонами договору поставки № Т-П220901 в письмовій формі.

Водночас, статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Надані до справи докази, зокрема, видаткова накладна № РН-0000926 від 04.08.2016 року, згідно якої Позивач поставив, а Відповідач отримав товар на суму 41 200 грн. 00 коп., свідчать про укладання між сторонами договору поставки товару у спрощений спосіб (ст. 181 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, положення якої застосовуються до договору поставки в силу приписів ч. 2 ст. 712 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Зважаючи на те, що сторонами не було погоджено іншого строку оплати товару, відповідач мав здійснити відповідну оплату після прийняття товару, тобто 04.08.2016 року.

Відповідач зобов'язання за договором щодо оплати товару не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в суму 41 200 грн. 00 коп.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На час розгляду справи доказів погашення зазначеної вище суми заборгованості, суду не надано.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі 2 976 горн. 91 коп. за період з 23.07.2016 року по 23.01.2017 року (а.с. 20).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зважаючи на те, що договір поставки був укладений сторонами у спрощений спосіб, шляхом підписання видаткової накладної, яка не передбачала розміру відповідальності за порушення строків оплати товару, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення пені.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції в розмірі 5 226 грн. 00 коп. за період із липня 2016 року по березень 2018 року та 1078,00 грн. процентів річних за період з 23.07.2016 року по 10.05.2018 року (а.с. 20-21).

З огляду на вставлені судом обставини щодо строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати отриманого товару, прострочення виконання відповідного обов'язку слід обраховувати з 05.08.2016 року.

З урахуванням зазначеного, за підрахунками суду в період прострочення виконання грошового зобов'язання з 05.08.2016 року по 31.03.2018 року, сума інфляційних витрат складає 5 226 грн. 35 коп., та підлягає задоволенню в межах заявленої суми 5 226,00 грн.

Сума трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 05.08.2016 по 10.05.2018 становить 1057,96 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 26 283,96 грн., з яких 20 000,00 грн. - сума основного боргу, 5 226,00 грн. - інфляційні втрати, 1057, 96 грн. - три проценти річних.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 233, 236-241, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" (52314 , Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Вишневе, вул. Центральна,1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітекс Трейд" (49000, м. Дніпро, вул. Комсомольська, 41/43, прим., 5, ) 20 000,00 грн. основного боргу, 5 226,00 грн. інфляційних втрат, 1057,96 грн. три проценти річних, 1581, 66 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.08.2018

Суддя О.В. Ліпинський