ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 серпня 2018 р.

Справа № 903/414/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Державного підприємства "Укрветсанзавод"

до відповідача: Фермерського господарства "Ай -Ев"

про стягнення 5074,98 грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть: Позивач – Державне підприємство "Укрветсанзавод" звернувся до суду з позовною заявою до Фермерського господарства "Ай -Ев" про стягнення 5074,98 грн., з них 2940,00 грн. основний борг, 1059,58 грн. інфляційні, 267,02 грн. – 3 % річних, 808,38 грн. - пеня.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № У-01/50 2015р. про надання послуг з утилізації від 14.05.2015 року в частині оплати послуг, у зв’язку з чим позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України та п. 4.1 договору, нараховано інфляційні, відсотки річних та пеню.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 18.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.07.2018 року і зобов’язано відповідача надати відзив на позов, позивача – відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10.07.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2018 року.

Позивач в судове засідання 07.08.2018 року не з’явився, через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву № 86-1/18-379 від 31.07.2018 року в якій просить розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Відповідачем відзиву на позов не надано, його представник в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджено повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 923.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони в судовому процесі повідомлені про розгляд справи належним чином, розглядає справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

14.05.2015 року між Тульчинською філією Державного підприємства «Укрветсанзавод» (Виконавець) та Фермерським господарством «Ай-Ев» (Замовник) було укладено договір № У-01/50 про надання послуг з утилізації (а.с.8-9).

Відповідно до п. 1.1. договору Виконавець на виконання замовлення Замовника зобов’язується надати послуги з утилізації відходів тваринного походження, а Замовник зобов’язується оплатити надані послуги в порядку і на умовах передбачених в п.3.1 цього договору.

Згідно з п. 3.6. розрахунок за договором здійснюється на підставі акту прийому-передачі наданих послуг, Замовник зобов’язується протягом п’яти днів з моменту отримання акту прийому-передачі наданих послуг, у випадку відсутності претензій до його змісту, здійснити оплату за цим договором в безготівковій формі, платіжним дорученням на поточний рахунок Виконавця, зазначений у реквізитах сторін цього договору.

Відповідачу надано послуги з утилізації відходів тваринного походження на суму 2940,00 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 року, який підписано без будь яких зауважень (а.с.10).

Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом за період: 01.01.2015-25.05.2015 років відповідачем не здійснено оплату послуг наданих позивачем на суму 2940,00 грн. (а.с.11).

З метою досудового врегулювання спору позивачем 27.07.2017 року направлено на адресу відповідача претензію№ 86-1/17-380 з проханням добровільно погасити заборгованість, однак на день подачі позову дана залишена відповідачем без відповіді (а.с.12).

Доказів, які б спростовували цю заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, доводів позивача про надання послуг не спростував.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов’язань за договором № У-01/50 2015р. про надання послуг з утилізації від 14.05.2015 року, не здійснив плати за надані послуги, позовна вимога про стягнення з нього 2940,00 грн. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних в розмірі 1059,58 грн. та 267,02 грн. – 3% річних, то дана вимога підставна та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних складає 1059,58 грн., відсотки річних – 267,02 грн., які нараховано відповідно з 19.05.2015 року по 28.05.2018 року.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Суб’єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг з утилізації відходів Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення оплати.

Згідно з розрахунком позивача сума пені складає 808,38 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також суду не надано доказів, які б свідчили про розірвання договору № У-01/50 2015р. про надання послуг з утилізації від 14.05.2015 року.

Згідно з п.п. 6.1.6.-3. цього договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріпленні їх печатками; строк дії цього договору починає свій перебіг з моменту визначеному в п.6.1. цього договору та закінчується 31.12.2015 року. Якщо жодна із сторін не заявила про припинення договору, він вважається продовженим на наступний рік; закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його виконання та порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Доказів на підтвердження надіслання повідомлення про припинення договору сторони не подали. За таких обставин договір № У-01/50 2015р. про надання послуг з утилізації від 14.05.2015 року є діючим та на підставі ст. 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення обов’язків сплачувати за надані позивачем послуги з утилізації відходів тваринного походження.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1762,00 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Ай -Ев" (45271, Волинська область, Ківерцівський район, с.Вишнів, вул.Комсомольців,64, ) на користь Державного підприємства «Укрветсанзавод» (01001, м.Київ, вул.Б.Грінченка,1, ) 5074,98 грн., з них 2940,00 грн. основний борг, 1059,58 грн. інфляційних, 267,02 грн. – 3 % річних, 808,38 грн. - пені, а також 1762,00 грн. витрат по судовому збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Рівненського апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

09.08.2018 року.

Суддя                                                                      С. В. Костюк