РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2018Справа № 910/7330/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 34 017,03 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Бородіна Ю.В. за дов.;

від відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 34 017,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 10.07.2018.

09.07.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав заяву про зупинення провадження у справі та відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просив суд зупинити провадження у справі №910/6571/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи господарського суду міста Києва №910/7449/17. Також, відповідач у відзиві зазначив, що позивач не звертався з листом про відшкодування завданої шкоди до відповідача на протязі 90 днів, відповідно до ст.35.1, ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чим порушив права відповідача та просив позовну заяву позивача залишити без задоволення.

В судовому засіданні 10.07.2018 судом оголошено перерву до 26.07.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судове засідання 26.07.2018 представник відповідача не з'явився, проте був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.

В судовому засіданні розглянуто клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи господарського суду міста Києва №910/7449/17.

Підстави для зупинення провадження у справі № 910/7330/18 відсутні, оскільки Велика Палата Верховного Суду по справі №910/7449/17, на яку посилається Відповідач у своєму Відзиві, 05.06.2018р вже прийняла рішення по справі. Дана Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття, а саме 05.06.2018, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Тому суд відмовляє Відповідачу в задоволенні Клопотання про зупинення провадження у справі № 910/7330/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи господарського суду міста Києва №910/7449/17.

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення сторін про розгляд справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Представник позивача в судовому засіданні 26.07.2018 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (далі - позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санофі Авентіс» (далі - страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування транспортних засобів №1049971 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

05.12.2017 о 11 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Верхня, 4, трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Причиною дорожньо-транспортного пригоди стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, порушила п. 16.13 Правил дорожнього руху України, а саме: при повороті ліворуч, не надала переваги в русі автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку та здійснював поворотом праворуч, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 Дана обставина підтверджується довідкою ДАІ №094845 від 18.01.2018 та постановою Печерського районного суду м. Києва справа №757/74240/17-п від 14.03.2018, копії яких містяться у матеріалах справи.

14.03.2018 постановою Печерського районного суду м. Києва в адміністративній справі №757/74240/17-п визнано винною ОСОБА_4, у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі Авентіс», який був застрахований у Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" згідно з договором добровільного страхування транспортних засобів №1049971 від 24.06.2016.

ТОВ «ОТП Лізинг» було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Санофі Авентіс» рахунок №АА00085339 від 12.12.2017 на суму 35 517,03 грн.

03.05.2018 позивачем складено страховий акт №2589/1750/ТР25/00/2, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 34 017,03 грн.

Компанія, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатила страхове відшкодування у сумі 34 017,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 11.05.2018 № ЦО03967.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 Цивільного кодексу України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП (05.12.2017), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 під керуванням транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/002236985. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн., діючий поліс станом на 05.12.2017.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є відповідач.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін'юсту, від 24.11.2003, № 142/5/2092 встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позову повністю. Також, у відзиві відповідач зазначив, що позивач не звертався з листом про відшкодування завданої шкоди до відповідача на протязі 90 днів, відповідно до ст.35.1, ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чим порушив права відповідача. Відповідач зазначив, що позивачем при розрахунку страхової виплати не було застосовано коефіцієнту фізичного зносу, у зв'язку з вищевикладеного відповідач просив позовну заяву позивача залишити без задоволення.

Суд, дослідивши заперечення Відповідача викладені в відзиві на позовну заяву, не приймає їх до уваги, оскільки заперечення Відповідача спростовуються матеріалами справи.

Щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу, суд зазначає наступне.

Відповідно згідно до вимог пп.Б) пункту 7. 39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість запасних частин, що замінюється на нові відшкодовується з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу Ез:

"якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації".

Згідно до ст.29 ст.36.2 Закону України "Про ОСЦПВ", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.4, п.3.9, п.1.6 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості").

Відповідно до вимог 8.2 Методики вартість відновленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз= С р+ С м + С с ( 1-Е з), де Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхового страхування цивільно - правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу).

Позивач надав до позовної заяви Звіт №156/17 від 28.12.2017 про визнання вартості матеріального збитку, у якому зазначено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 0,0%.

Твердження відповідача щодо обов'язку позивача звернутися до відповідача з заявою у строк протягом 90 днів з моменту настання страхового випадку, про який зазначає відповідач у своєму відзиві, не проймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №1-2/2002 від 02 липня 2002 положення частини другої ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Такаж позиція викладена в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) №23/279 від 28.08.2012 р та в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 3-165 гс 14/17/16 від 4 листопада 2014р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю у сумі 34 017,03 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 178, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А, ) 34 017 (тридцять чотири тисячі сімнадцять) грн. 03 коп. матеріальних збитків та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.07.2018

Суддя І.І. Борисенко