ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1036/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/1036/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про стягнення 38751,94 грн., -

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Суть спору: ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "Титан" 38751,94 грн. шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів в сумі 138 751,94 грн. та відшкодуванням страховиком винної сторони 100 000 грн. згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою від 05.06.2018р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі та до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2

У відзиві на позов за вх.№12681/18 від 25.06.2018р. відповідач просить позивача надати інформацію щодо особи на балансі якої обліковується пошкоджені металеві частини причепу "Schmitz", державний номер НОМЕР_1, із зазначенням кількості та вартості, зобов'язати надати висновок товарознавчої експертизи яким встановлено обґрунтований розмір матеріального збитку, завданого власнику застрахованого транспортного засобу.

При цьому відповідач посилається на те, що відсутній висновок авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого транспортного засобу. Наданий позивачем акт огляду пошкодженого транспортного засобу не є належним доказом встановлення розміру збитків, завданих в результаті ДТП, оскільки не містить відомостей про розмір збитків, які перевірені та встановлені представником страховика, сам акт оформлений неналежним чином, частина інформації в документі внесена технічними засобами, а частина - рукописним текстом, що свідчить про розрив в часі оформлення документу. Відповідач посилається на наявність у нього сумнівів щодо належної професійної підготовки посадової особи страховика, яка склала акт, а також на безвідповідальне ставлення до обов'язку встановити фактичні обставини справи, оформлення їх актом. В акті міститься інформація про пошкодження, які не мають відношення до пошкоджень, завданих в результаті ДТП. Бланк акту не є бланком судової звітності, не містить елементів захисту від підроблення, не має ідентифікуючого номеру та інших ознак унікальності даного документу. Підпис представника не скріплено печаткою. Розмір збитків встановлено лише рахунком ТОВ "Сканія Україна", що є зацікавленою стороною. Відповідач та третя особа не були повідомлені та не залучались до процесу встановлення збитків та визначення їх розміру. Відповідач також посилається на те, що замінені профілі стінки (алюмінієві), кронштейн труби, ручки намотки тенту мають вартість металобрухту, повинні бути оцінені та на суму їх вартості повинна бути зменшена сума збитків, або вони мають бути повернуті відповідачу. Позивачем не надано акту виконання робіт, що підтверджує фактичне виконання робіт. Оплата позивачем рахунку без перевірки виконання робіт не є обґрунтованою підставою обов'язку відповідача сплатити 38751,94 грн., оскільки не надано доказів визначення у встановленому законом порядку розміру збитків та доказів фактичного виконання робіт.

27.07.2018р. за вх.№15207/18 господарським судом одержано клопотання, згідно з яким позивач просить суд проводити судові засідання, в тому числі судове засідання 01.08.2018р. за відсутності представника позивача.

Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення та витяг з офіційного сайту оператора поштового зв'язку Укрпошта щодо вручення відповідачу ухвали суду від 19.07.2018р.

Третя особа про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі ст.240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 01.08.2018р. судом оголошено вступну та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

24.02.2016р. між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик, позивач) та ПСП "Ексім-Агро" (Страхувальник) укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом страхування якого є причіп "Schmitz", державний номер НОМЕР_1.

23.12.2016р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF, державний номер НОМЕР_2, з причепом "Schmitz", державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу DAF, державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2

В результат дорожньо-транспортна пригоді причіп "Schmitz", державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

26.12.2016р. ПСП "Ексім-Агро" звернулось до ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2016р. у справі №495/10178/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

При цьому у постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2016р. у справі №495/10178/16-п встановлено, що ОСОБА_2 працює водієм ТОВ "Тітан".

27.12.2016р. ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" складений акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість).

11.01.2017р. ТОВ "Сканія Україна" складений рахунок на передоплату №SK-611939, згідно з яким вартість робіт та запчастин становить 142751,94 грн.

30.01.2017р. ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" складеного страховий акт №ПСКА-6652 та розрахунок суми страхового відшкодування.

Того ж дня позивачем сплачено ТОВ "Сканія Україна" 138751,94 грн.

У заяві від 24.02.2017р. №11/15721 позивач звернувся до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 138751,94 грн.

У листі №77 від 04.01.2018р. ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" повідомлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів АІ-9024312, відповідно до якого розрахунок суми страхового відшкодування в порядку регресу становить 100000 грн.

09.01.2018р. ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" сплачено позивачу 100000 грн. відшкодування в порядку регресу.

17.04.2018р. позивачем надіслано відповідачу та третій особі претензію про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просив відшкодувати залишок шкоди, непокритий полісом ОСЦПВВНТЗ у розмірі 38751,94 грн.

Вказану претензію залишено без відповіді та задоволення.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Згідно з ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вище встановлено господарським судом, позивачем укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 24.02.2016р. з ПСП "Ексім-Агро".

Після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.12.2016р., на підставі відповідної заяви ПСП "Ексім-Агро" про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 138751,94 грн.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.6 Закону України "Про страхування" видами добровільного страхування можуть бути страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" в Україні здійснюються такі види обов'язкового страхування: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з положеннями ст.27 Закону України "Про страхування", які кореспондуються з положеннями ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 01.02.2018р. у справі №910/22886/16, вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Відповідно до ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом у даному випадку є норми ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування".

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2018р. №910/12500/17.

Відповідно до ч.2.1 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з ч.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вище встановлено господарським судом позивач звернувся до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", яким застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2, водія відповідача - винного у дорожньо-транспортній пригоді відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2016р. у справі №495/10178/16-п.

Оскільки згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в межах суми 100000 грн., сума страхового відшкодування в порядку регресу позивачу від ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" становить 100000 грн.

Решту сплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілому у розмірі 38751,94 грн. позивачу не відшкодовано.

За таких обставин, враховуючи, що працівник відповідача є винним у ДТП та завдав у зв'язку з ДТП матеріальної шкоди страхувальнику позивача, відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду у розмірі, не покритому лімітом відповідальності згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

З урахуванням вищевикладеного господарський суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та підставність позовних вимог про стягнення з відповідача 38751,94 грн. шкоди в порядку регресу.

Посилання відповідача на відсутність висновку авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого транспортного засобу господарський суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідач на підставі ст.1194 ЦК України зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

При цьому у даному випадку висновок експертизи про розмір збитків не є належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Посилання відповідача на неналежне оформлення акту огляду пошкодженого транспортного засобу не підтверджено жодними доказами та правовими нормами, а є лише припущенням відповідача.

В свою чергу рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2018р. у справі №924/153/17.

Посилання відповідача на те, що замінені профілі стінки (алюмінієві), кронштейн труби, ручки намотки тенту мають вартість металобрухту, повинні бути оцінені та на суму їх вартості повинна бути зменшена сума збитків, або вони мають бути повернуті відповідачу, господарський суд не приймає до уваги з огляду на недоведеність правових підстав для зменшення розміру страхового відшкодування на вартість вказаних деталей. Питання щодо повернення вказаних деталей відповідачу не є предметом спору у даній справі та не досліджується господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Іншого відповідачем не доведено.

За таких обставин, господарський суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (68300, Одеська обл., м. Кілія, вул. Кубишкіна,1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, , р/р в АБ "Укргазбанк", МФО 320478) 38751 (тридцять вісім тисяч сімсот п'ятдесят одна) грн. 94 коп. заборгованості по відшкодуванню шкоди в порядку регресу та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 06 серпня 2018 р.

Суддя Г.Є. Смелянець