У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

02 серпня 2018 року справа № 927/562/18
Суддею Господарського суду Чернігівської області Демидовою М.О., розглянуто матеріали заяви фізичної особи-підприємця Кізім Павла Олександровича про видачу судового наказу

за заявою фізичної особи-підприємця Кізім Павла Олександровича, АДРЕСА_1, 175000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки", вул. Індустріальна, 2, м. Прилуки, Чернігівська область, 175000, ,

про видачу судового наказу

встановив:

Фізичною особою-підприємцем Кізім Павлом Олександровичем подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" у розмірі 40000 грн. 00 коп., яка виникла внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" умов укладеного сторонами договору грошової позики від 18.05.2017.

Розглянувши подану заяву на предмет наявності правових підстав для видачі судового наказу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 2, 3 ст. 1087 Цивільного кодексу України передбачено, що розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до умов договору грошової позики від 18.05.2018 укладеного між Фізичною особою - підприємцем Кізімом Павлом Олександровичем (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" (позичальник), позикодавець зобов'язався надати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 40000 грн. 00 коп. (надалі - позика), а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору готівкою (п. 2.1 договору).

Як встановлено судом, підписання договору грошової позики позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики.

У відповідності до п. п. 2.6, 3.1, 3.3 та 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (чинного на момент підписання договору), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями.

Тобто, згідно вказаних вище приписів законодавства України, касові операції, зокрема щодо видачі/отримання готівки мали оформлюватися відповідними касовими документами.

Врахлвуючи викладене, до заяви про видачу судового наказу Фізичною особою - підприємцем Кізімом П.О. не подано належних доказів оформлення касової операції з видачі/отримання готівки, тобто доказів на підтвердження факту передачі в позику грошових коштів.

Крім того, абзацом 2 п. 1 Постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013р. № 210, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за № 1109/23641 (чинної на момент підписання Договору), установлено граничну суму розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень.

Як вбачається зі змісту Договору (п. п. 1.1, 2.1) предметом останнього є грошові кошти у розмірі 40000 грн. 00 коп., які передаються позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою.

Згідно п. 8 ч. 1, ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо зокрема, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи, що до заяви про видачу судового наказу заявником не було додано доказів на підтвердження факту передачі у власність боржника грошових коштів і, як наслідок, факту укладення між сторонами договору позики, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу має бути відмовлено.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 150, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Фізичній особі - підприємцю Кізіму Павлу Олександровичу у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" позики у сумі 40000 грн. 00 коп., наданої відповідно до договору грошової позики від 18.05.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.О. Демидова