ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року Справа № 916/3171/15
м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №798 від 11.07.2018р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018р.)

при секретарі судового засідання Лук'ященко В.Ю.

за участю представників сторін:

від прокуратури - Радянський О.Ю. - прокурор відділу прокуратури Одеської області;

від Фонду державного майна України - Лисюк В.В. - за довіреністю;

від Федерації професійних спілок Одеської області - Казарновський О.Л. - адвокат, за довіреністю; Бакланова Н.В. - адвокат, за довіреністю;

від ПП «СП Атав» - Рубаняк А.І. - адвокат, за довіреністю;

від ПП «Хвилинка» - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 28 березня 2018 року

у справі №916/3171/15

за позовом першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до:

- Федерації професійних спілок Одеської області;

- Приватного підприємства «СП Атав»;

- Приватного підприємства «Хвилинка»

про визнання права власності, витребування майна з незаконного володіння та зобов'язання повернути майно

суддя суду першої інстанції: Літвінов С.В.

час і місце ухвалення рішення: 28.03.2018р., 15.00год., м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №11

повний текст рішення складений 05.04.2018р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 11.07.2018р., 26.07.2018р. оголошено перерву згідно ст.216 ГПК України.

В судовому засіданні 03.08.2018р. згідно ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

28.07.2015р. Перший заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Федерації професійних спілок України, Приватного підприємства «СП Атав», Приватного підприємства «Хвилинка», в якому просив суд:

- визнати право власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на адміністративну споруду загальною площею 13746,1 кв.м. ринковою вартістю 303376427 грн., пункт охорони площею 5,0 кв.м., гараж площею 11,0 кв.м., огорожу та мощення, розташовані за адресою: м. Одеса, Куликове поле, 1;

- витребувати з незаконного володіння Федерації професійних спілок Одеської області на користь держави в особі Фонду державного майна України нежитлові приміщення адміністративної споруди площею 13 746,1 кв.м., пункту охорони площею 5,0 кв.м., гаражу площею 11,0 кв.м., огорожу та мощення, розташовані за адресою: м. Одеса, Куликове поле,1;

- витребувати з незаконного володіння ПП «СП Атав» та ПП «Хвилинка» на користь держави в особі Фонду державного майна України нежитлові приміщення площею 77,4 кв.м. в адміністративній споруді, яка розташована за адресою: м. Одеса, Куликове поле, 1;

- зобов'язати Федерацію професійних спілок Одеської області повернути державі в особі Фонду державного майна України шляхом звільнення нежитлові приміщення адміністративної споруди загальною площею 13 746,1 кв.м., пункту охорони площею 5,0 кв.м., гаражу площею 11,0 кв.м., огорожу та мощення, розташовані за адресою: м. Одеса, Куликове поле, 1;

- зобов'язати ПП «СП Атав» та ПП «Хвилинка» повернути державі в особі Фонду державного майна України нежитлові приміщення площею 77,4 кв.м. в адміністративній споруді, яка розташована за адресою: м. Одеса, Куликове поле, 1. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що спірне майно належить до державної власності та повинно перебувати у розпорядженні Фонду державного майна України як майно громадської організації колишнього СРСР, а тому знаходження цього майна у володінні користуванні та розпорядженні інших осіб, в тому числі і відчуження частини спірного майна, без згоди органу управління об'єктом державної власності порушує його права як розпорядника державним майном та, відповідно, порушує приписи законодавства, якими врегульовані дані питання.

Прокурор зазначає, що спірна будівля є державною власністю, посилаючись на те, що:

- Постановою Верховної Ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990р. №506-XII на території республіки введено мораторій на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

- Указом Президії Верховної Ради України "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" від 30.08.1991р. №1452-XII встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України. Визнано недійсними майнові договори, якими змінено форму власності, укладені під час дії мораторію, встановленого Постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990р. №506-XII «Про захист суверенних прав власності Української РСР».

- Законом України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10.09.1991р. №1540-XII встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю та зобов'язано Кабінет Міністрів України, в основному до 1 жовтня 1991 року, забезпечити перехід зазначених підприємств, установ та організацій у відання органів державного управління. Повністю закінчити цю роботу до 1 грудня 1991 року. Майно цих підприємств передати Фонду державного майна.

- Постановою Верховної Ради України «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» від 10.04.1992р. №2268-XII визначено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна України.

- Постановою Верховної Ради України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" від 04.02.1994р. №3943-XII встановлено тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. На цей час законодавчого визначення статусу цього майна не існує.

- профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

З посиланням на приписи ст.ст.317,319,321,328,346,388,392 ЦК України, ч.ч.1,2 ст.141 ГК України, роз'яснення, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», пунктах 2.15, 2.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» прокурор просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

19.08.2015р. Федерація професійних спілок Одеської області подала суду першої інстанції заперечення на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, у тому числі, у зв'язку зі спливом позовної давності.

26.08.2015р.ПП «СП Атав» подало господарському суду Одеської області клопотання про виключення його з числа відповідачів у справі та закриття провадження в частині позовних вимог до ПП «СП Атав» та відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову, в тому числі у зв'язку зі спливом позовної давності.

27.08.2015р. та 02.11.2015р. Фонд держмайна України подав суду першої інстанції пояснення та додаткові пояснення у справі.

01.12.2015р. прокуратура Одеської області подала місцевому господарському суду пояснення у справі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.12.2015р. (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2017р.) провадження у справі в частині позовних вимог, пред'явлених до ПП «СП Атав», ПП «Хвилинка» припинено; в решті позову відмовлено; стягнуто з Фонду державного майна України судовий збір в сумі 182700 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2017р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2017р скасовано; справу направлено до суду апеляційної інстанції для нового розгляду.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.08.2017р. рішення господарського суду Одеської області від 01.12.2015р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2017р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.08.2017р. та рішення господарського суду Одеської області від 01.12.2015р. у справі №916/3171/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.12.2017р. постановлено справу №916/3171/15 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

15.01.2018р. Федерація професійних спілок Одеської області подала суду першої інстанції заперечення на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову у тому числі з підстав пропуску прокурором строку позовної давності.

26.01.2018р. прокуратурою надана суду відповідь на вищезазначений відзив.

02.02.2018р. ПП «СП Атав» подало місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, у тому числі з підстав пропуску прокурором строку позовної давності.

05.02.2018р. Фонд держмайна України подав суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій просив визнати причини пропуску позовної давності поважними та поновити цей строк; задовольнити позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

13.03.2018р. Федерацією професійних спілок Одеської області подано суду заперечення на відповіді на відзиви.

Ухвалою місцевого господарського суд від 14.03.2018р. закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.03.2018р. (суддя Літвінов С.В.) провадження у справі №916/3171/15 в частині позовних вимог першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, заявлених до Приватного підприємства «СП Атав» та Приватного підприємства «Хвилинка» закрито; в решті позову відмовлено.

Рішення суду вмотивовано наступним. Постанова Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990р. №506-XII «Про захист суверенних прав власності Української РСР» (на яку посилається прокурор) втратила силу на підставі Постанови Верховної Ради Української РСР №2164-XII від 04.03.1992р., а тому не може застосовуватись до спірних правовідносин. Суд погоджується з позицією прокурора про те, що датою порушення права власності держави на спірну будівлю є 04.12.1992 року - дата складення Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992р., домоволодіння №1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок на підставі акту передачі №01-33 від 03.02.1984р. і саме з цієї дати має відраховуватись строк позовної давності. Станом на 04.12.1992р. реєстрація об'єктів нерухомості здійснювалась на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 31.01.1966р. строк позовної давності слід відраховувати саме з дати, коли право власності на спірну будівлю було вперше зареєстровано за профспілками, оскільки саме з цього часу сталось порушення права держави і у державних органів, зокрема у ФДМУ, виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права; з моменту складення Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992 р., домоволодіння № 1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок на підставі акту передачі № 01-33 від 03.02.1984 р. державою офіційно визнано та підтверджено право власності профспілок на спірну будівлю, отже профспілки (Федерація) з цього часу є власником спірної будівлі в розумінні статті 1 Першого протоколу та Федерація мала "щонайменше легітимні сподівання щодо можливості використовувати будинок в своїй господарській діяльності" (див. справа ""Україна-Тюмень" проти України" § 58). Відповідно до частини 3 статті 3 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" "речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації", проте ані прокурором, ані ФДМУ не порушується питання про визнання недійсними реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992 р. домоволодіння № 1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок, та про визнання недійсним реєстраційного посвідчення та реєстрації 02.02.2000 р. будівлі № 1 за адресою: Куликове поле, м. Одеса за Радою Федерації професійних спілок Одеської області. Прокурор ставить питання про визнання права власності на спірну будівлю за державою Україна в особі Фонду державного майна України на підставі статті 392 ЦК України. Прокурор та ФДМУ не зазначають, коли саме у позивача виникло право власності на спірний об'єкт нерухомості та в який передбачений законом спосіб, а господарський суд відповідно до вимог ст. 14 ГПК України самостійно збирати докази та встановлювати ці обставини не може. Тому суд вважає, що даний спір не може бути вирішено на підставі ст. 392 ЦК України, відповідно не може бути прийнято до уваги посилання прокурора на те, що на вимоги, які випливають з ст. 392 ЦК України не поширюється позовна давність. Судом не були прийняті до уваги твердження прокурора та ФДМУ щодо обізнаності стосовно порушення прав та інтересів держави лише з 2015 року, з моменту проведення перевірки прокуратурою Одеської області та звернення до суду з відповідним позовом, оскільки в даному випадку ФДМУ не міг не знати про факт не отримання ним у володіння спірного майна задовго до 2015 року. Матеріали справи не містять обґрунтування наявності поважних причин для пропуску ФДМУ строку позовної давності в період з 04.12.1992р. до подачі позову у 2015 році, тому суд дійшов до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності і відмовив у його поновленні.

В частині позовних вимог, пред'явлених прокурором до ПП "СП Атав" та ПП "Хвилинка", суд зазначив, що майно, дійсним власником якого є ПП "СП Атав", ніколи не належало профспілковим організаціям та не стосується адміністративної п'ятиповерхової будівлі, щодо якої існує реальний спір про право власності. Крім того, ПП "Хвилинка" на теперішній час взагалі не є власником об'єкту нерухомості - нежитлової окремої будівлі, загальною площею 77,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, площа Куликове поле,1, а отже провадження в цій частині позовних вимог підлягає закриттю.

Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Одеської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Федерації професійних спілок Одеської області; ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині:

- визнання права власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на адміністративну споруду загальною площею 13746,1 кв.м. ринковою вартістю 303376427 грн., пункт охорони площею 5,0 кв.м., гараж площею 11,0 кв.м., огорожу та мощення, розташовані за адресою: м. Одеса, Куликове поле,1;

- витребування з незаконного володіння Федерації професійних спілок Одеської області на користь держави в особі Фонду державного майна України нежитлових приміщень адміністративної споруди площею 13746,1 кв.м., пункту охорони площею 5,0 кв.м., гаражу площею 11,0 кв.м., огорожу та мощення, розташовані за адресою: м. Одеса, Куликове поле,1;

- зобов'язання Федерації професійних спілок Одеської області повернути державі в особі Фонду державного майна України шляхом звільнення зазначені нежитлові приміщення адміністративної споруди площею 13746,1 кв.м., пункту охорони площею 5,0 кв.м., гаражу площею 11,0 кв.м., огорожу та мощення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що рішення підлягає скасуванню, у зв'язку з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.10, п.13 ст.97, ст.102 Конституції України (1978), ст.ст.8,41 Конституції України, ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.83,91,97 ЦК УРСР, ч.1 ст.261, ч.5 ст.267, п.7 ст.319, ст.ст.321,328,329,387,388,391,392 ЦК України, та порушенням норм процесуального права: ст.ст.13 та ч.4 ст.75,236, ч.5 ст.310, ч.1 ст.316 ГПК України і невідповідністю висновків суду обставинам справи:

- правильність позиції прокуратури Одеської і області підтверджено висновками Верховного Суду України по аналогічних справах про визнання права власності держави на майно профспілок колишнього СРСР (постанови Верховного Суду України від 16.09.2014р. у справі № 107 гс 14, від 28.10.2014р. у справі № 3-142 гс 14, від 04.11.2014р. у справі № 3-166гс14, від 18.11.2014р. у справах №№ 3-170гс14, 3-172гс14, 3-173гс14, від 25.11.2014р. у справах № 3- 104гс14, 3-115гс14, від 04.02.2015р. у справах №№ 3-189гс14, 3-190гс14, від 29.04.2015р. у справі № 3-56гс15);

- судом не застосовано положення ч.ч.3,4 ст.11 ЦК України, які підлягали застосуванню та відповідно до яких право власності держави на адміністративну споруду виникло на підставі актів законодавства, на які містяться посилання у позові прокуратури області, і на яких ґрунтуються позовні вимоги. Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав;

- відсутність реєстрації права власності Держави на спірну споруду відповідно до ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення її прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Така правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2006р. у справі №3-2263к06 та у справі № 6-3095цс15;

- передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України у даному випадку є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення наявного порушення цивільного права, а не підстава для його виникнення. Оскільки позов про визнання права власності пред'явлено на підставі ст. 392 ЦК України, він пов'язаний з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то суд також не повинен був застосовувати правила про позовну давність;

- Верховний суд України при розгляді справи №916/2129/15 у постанові від 05.10.2016р. дійшов висновку, що положення законодавства про позовну давність до позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 ЦК України не застосовується, так право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника;

- Фонд державного майна України дізнався про порушення права власності Держави Україна в його особі через оформлення Федерацією професійних спілок Одеської області реєстраційних свідоцтв на адміністративну будівлю з моменту отримання позовної заяви прокуратури Одеської області та при розгляді даної справи в суді;

- обставини щодо перебування майна у володінні Федерації професійних спілок України не свідчать про те, що Фонд державного майна України знав або міг дізнатись саме про порушення права власності держави з Переліку лікувально-оздоровчих організацій установ та підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), який підписаний в.о. Голови Фонду державного майна України Переліку, тобто ще у 1996 році;

- Фонд не міг знати про порушення права власності Держави раніше звернення прокурора з позовною заявою до суду. Отже, судом неправильно застосовано до виниклих правовідносин приписи ст.ст.257,261 ЦК України та безпідставно не застосовані положення ч.5 ст.267 ЦК України.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.05.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 28.03.2018р. у справі №916/3171/15; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу до 25.05.2018р. згідно з нормами ст.263 ГПК України з наданням з відзивом доказів його направлення іншим учасникам справи.

30.05.2018р. до суду поштою надійшли заперечення Федерації професійних спілок Одеської області на апеляційну скаргу (надіслані заявником поштою 24.05.2018р.), в яких відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення - без змін. У запереченнях відповідач, зокрема, зазначає, що:

- апеляційну скаргу подано неналежною особою, оскільки позов було подано першим заступником прокурора Одеської області, а апеляційну скаргу подано заступником прокурора Одеської області, який не приймав участі у справі;

- у рішенні суду відсутній висновок про те, що спірний об'єкт нерухомості не є державною власністю;

- постанови Верховного Суду України у справах №107гс14, №3-142 гс 14, №3- 166гс14, №3-170гс 14, №3-172гс14, №3-173гс 14, №3-104гс 14, №3-115гс 14, №3-189гс14, №3-190гс14, №3-56гс15, які перелічені апелянтом, не містять обов'язкових для суду вказівок;

- апелянт навмисно, шляхом маніпуляції термінами, намагається ввести апеляційний суд в оману, застосовуючи термін «акти законодавства» замість наявного в ЦК України терміну «акти цивільного законодавства». Ця різниця є принциповою;

- наведений апелянтом правовий висновок у постанові Верховного суд України у справі №6-3095цс1 від 06.07.2016р. вирваний ним з контексту та може бути застосованим лише у аналогічних справах, а саме, за наявності документу, який засвідчує право власності. За відсутності документу, який засвідчує право власності, не може йти мова про наявність у будь-кого права користування та володіння майном в даному контексті;

- хибними є і твердження апелянта щодо незастосування судом статті 388 ЦК України. Витребувати майно від набувача має право лише власник. Вимоги про витребування майна є похідними від вимог про визнання права власності. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову про визнання права власності, відповідно у суду не було правових підстав для застосування ст. 388 ЦК України;

- суд констатував пропуск строку позовної давності та відсутність підстав для його поновлення, спираючись на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

До заперечень на апеляційну скаргу не надано доказів надсилання копій заперечень іншим учасникам справи, про що відділом діловодства Одеського апеляційного господарського суду 30.05.2018р. складений відповідний акт.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2018р. зобов'язано Федерацію професійних спілок Одеської області надати Одеському апеляційному господарському суду у строк до 12.06.2018р. докази надсилання копій заперечень на апеляційну скаргу іншим учасникам справи; призначено справу №916/3171/15 до розгляду на 12.06.2018р.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.06.2018р. розгляд справи перенесено на 20.06.2018р., у зв'язку із перебуванням судді Поліщук Л.В. з 10.06.2018р. по 12.06.2018р. у відрядженні.

07.06.2018р. Федерацією професійних спілок Одеської області надані суду докази надсилання копій заперечень на апеляційну скаргу іншим учасникам справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2018р. повідомлено про розгляд справи 04.07.2018р.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.06.2018р., у зв'язку із відрядженням судді Будішевської Л.О. з 02.07.2018р. по 04.07.2018р., перенесено розгляд справи на 11.07.2018р.

У зв'язку із відрядженням з 11.07.2018р. по 12.07.2018р. та відпусткою з 16.07.2018р. по 20.07.2018р., з 23.07.2018р. по 27.07.2018р., з 30.07.2018р. по 03.08.2018р. судді - члена колегії Поліщук Л.В., розпорядженням в.о. керівника апарату суду №798 від 11.07.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3171/15.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Таран С.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.07.2018р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., суддя Будішевська Л.О., Таран С.В.) прийнято справу №916/3171/15 до провадження та розпочато розгляд справи по суті повторно у зміненому складі суду.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.07.2018р. повідомлено про те, що розгляд справи №916/3171/15 відбудеться 26.07.2018р.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.07.2018р. відмовлено Фонду державного майна України у задоволенні клопотання про здійснення розгляду справи №916/3171/15 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.07.2018р. повідомлено про те, що розгляд справи №916/3171/15 відбудеться 03.08.2018р.

В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор та представник Фонду держмайна України підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники Федерації професійних спілок Одеської області та ПП «СП Атав» заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав обґрунтованості та законності оскаржуваного рішення.

ПП «Хвилинка» свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направило.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, не оспорюється учасниками справи та підтверджено при апеляційному перегляді, що відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №911 від 20.11.1954р. вирішено відвести Одеському обласному комітету Комуністичної партії України вільну земельну ділянку в південно-західній частині площі імені Жовтневої революції під будівництво будівлі обкому партії.

Постановою Секретаріату Загальносоюзної Центральної Ради Професійних спілок №8-88 від 12.04.1983р. надано дозвіл Одеській обласній раді професійних спілок придбати будівлю Одеського обкому Компартії України із залишковою вартістю по балансу 1 837 018 рублів та виділити йому на вказану мету позику в розмірі 1,8 млн. рублів із терміном повернення до 01.12.1984 року. Надано Одеській обласній раді профспілок дозвіл, в порядку виключення, централізувати в 1983-1984 роках залишки бюджетних коштів профспілкових комітетів, за їх згодою, на суму 0,5 млн. рублів на придбання адміністративної будівлі для ради та комітетів профспілок.

Постановою Президії Одеської обласної ради профспілок №11-38 від 03.02.1984р. адміністративну будівлю за адресою: площа Жовтневої революції,1 (нинішня адреса - Куликове поле,1) було прийнято на баланс обласної ради профспілок та затверджено акт прийому будівлі. Відповідно до акту №01-33 від 03.02.1984р. спірну будівлю було передано Одеським обкомом компартії України Одеській обласній раді профспілок з оплатою балансової вартості у розмірі 1 837 018 рублів. До акту додавався висновок №257 про технічний стан будівлі, відповідно до якого будівля знаходилась у незадовільному технічному стані, пов'язаному із негативним впливом ґрунтових вод та потребувала капітального ремонту.

Згідно договору від 18.11.1990р., що укладений між Загальною Конфедерацією Профспілок СРСР та Федерацією незалежних профспілок України, було вирішено закріпити на праві власності за Федерацією незалежних профспілок України майно згідно переліку, до якого увійшла зокрема Будівля Спілок, розташована за адресою: м. Одеса, площа Жовтневої революції, 1, 1958 року побудови.

Згідно з постановою ХІХ Одеської обласної міжсоюзної конференції профспілок від 20.12.1990 р. було вирішено створити Федерацію професійних спілок Одеської області та вважати її правонаступником майна та фінансових коштів облспілпрофу.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, оформленого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.12.1992р., домоволодіння №1 по площі Жовтневої революції в цілому зареєстроване за Одеською обласною радою профспілок на підставі акту передачі №01-33 від 03.02.1984р., що підтверджується Актом №01-33 (а.с.163), та копією реєстраційного посвідчення (а.с.27).

ХХ-ю Одеською обласною міжспілковою конференцією профспілок, яка відбулась 22 грудня 1995 року було затверджено Статут Федерації професійних спілок Одеської області. Відповідно до пункту 6.1 Статуту, Федерація в особі Ради Федерації є правонаступником прав та обов'язків ліквідованої обласної Ради профспілки, володіє, користується та розпоряджається майном і грошовими коштами, які належать їй на праві власності.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 02.02.2000р., виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, будівля №1 за адресою: Куликове поле, м. Одеса, була зареєстрована за Радою Федерації професійних спілок Одеської області на праві власності на підставі акту передачі №01-33 від 03.02.1984 р. та записано в реєстраційну книгу №9 неж. арк. 19, реєстр №2869.

Вказані реєстраційні посвідчення підтверджують, що Федерація профспілок Одеської області виступила правонаступником Одеської обласної ради профспілок щодо майнових прав на Будівлю Спілок у м.Одесі, площа Жовтневої революції, 1.

Постанова Верховної Ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990р. №506-XII, на яку посилався прокурор в обґрунтування того, що спірна будівля є державною власністю, втратила силу на підставі Постанови Верховної Ради Української РСР №2164-XII від 04.03.1992р., тобто не може застосовуватись до спірних правовідносин.

За змістом Постанови ХІХ З'їзду профспілок СРСР "Про власність профспілок СРСР" від 27 жовтня 1990 року профспілкові об'єкти є єдиною власністю профспілок СРСР, а правонаступником цієї власності є Загальна конфедерація профспілок СРСР.

Профспілки були єдиною загальносоюзною громадською організацією з єдиною власністю без розмежування на республіканські та інші профспілкові організації та діяли за загальним статутом профспілок СРСР.

Постановою Верховної Ради УРСР "Про управління державним майном Української РСР" від 15 жовтня 1990 року, до прийняття Закону Української РСР про Раду Міністрів Української РСР здійснення функцій по управлінню державним майном Української РСР, що є у загальнореспубліканській власності, покладено на Раду Міністрів УРСР.

Указом Президії Верховної Ради України "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" від 30 серпня 1991 року встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України.

Пунктом 2 Указу було передбачено завдання Кабінету Міністрів України в основному до 1 жовтня 1991 року забезпечити перехід зазначених підприємств, установ та організацій у відання органів державного управління. Повністю закінчити цю роботу до 1 грудня 1991 року.

Пунктом 3 Указу було визнано недійсними майнові договори, якими змінено форму власності, укладені під час дії мораторію, встановленого постановою Верховної Ради України 29 листопада 1990 року.

Пунктом 4 Указу було встановлено, що рішення державних органів, органів громадських, політичних, кооперативних, інших організацій і підприємств, посадових осіб, а також договори та інші угоди, прийняті чи здійснені на основі законодавства СРСР щодо зміни власника і форм власності після прийняття Постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року "Про проголошення незалежності України" без узгодження з відповідними органами управління, визначеними Кабінетом Міністрів України, вважаються недійсними.

10.09.1991 року Верховною Радою України було прийнято Закон №1540-XII "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", що повністю дублює вищезазначений Указ.

На виконання цього Закону 24.09.1991р. Кабінетом Міністрів України було видано Постанову №227 "Про заходи щодо виконання Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України". Постановою Кабінету Міністрів встановлено порядок здійснення переходу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування у відання органів державного управління України. Додатком до Постанови визначені Міністерства і відомства України, у відання яких переходять підприємства, установи та організації союзного підпорядкування що розташовані на території України, а також органи управління СРСР, підприємства, установи та організації яких розташовані на території України і переходять у відання міністерств і відомств України. Державний орган України, у відання якого переходить майно профспілок, цим додатком не визначено.

Судова колегія погоджується з позицією місцевого суду, що датою, від якої почалося порушення права власності держави на спірну будівлю є 04.12.1992р. - дата складення Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992р. домоволодіння № 1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок на підставі акту передачі №01-33 від 03.02.1984р. і саме з цієї дати розпочав перебіг строк позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі при розгляді справи (т.1, а.с.88-89, т.1, а.с.243-249).

Станом на 04.12.1992р. реєстрація об'єктів нерухомості здійснювалась на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 31.01.1966р.

Відповідно до п.4 Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності".

Згідно з п.31 Інструкції після проведення первинної реєстрації будинків та домоволодінь, бюро технічної інвентаризації повинно вести реєстрацію всіх змін в правовому стані будинків або домоволодінь.

Відповідно до пункту 32 Інструкції послідуюча реєстрація переходу права власності від одних установ, підприємств, організацій та громадян до других провадиться на підставі документів, оформлених у встановленому законом порядку.

Згідно з п.36 Інструкції організації, підприємства, установи і громадяни, які вважають, що їх права реєстрацією порушені, можуть звернутися до суду або арбітражу з позовом про встановлення своїх прав. В таких випадках позови подаються до установ, підприємств, організацій або громадян, які зареєстровані як власники спірних будинків або домоволодінь, а комунальні органи притягаються як треті особи на стороні відповідачів.

Зі змісту наведених положень місцевий суд вірно вбачив, що державній реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям та громадянам на праві власності. Крім того, державній реєстрації підлягали всі наступні переходи права власності.

Отже, судова колегія повністю погоджується й з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності слід відраховувати саме з дати, коли право власності на спірну будівлю було вперше зареєстровано за профспілками, оскільки саме з цього часу сталось порушення права держави і у державних органів, у тому числі ФДМУ, виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до п.1.2 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995р., правила встановлюють порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до п.1.3 Правил правила діють на території України і є обов'язковими для виконання всіма міністерствами, відомствами, місцевими органами державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями.

Отже, з моменту складення Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992р. домоволодіння №1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок на підставі акту передачі №01-33 від 03.02.1984р. речове право відповідача на це майно вважається дійсним.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Місцевий господарський суд слушно зазначив, що ані прокурором, ані ФДМУ не порушувалося питання про визнання недійсними реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992р. домоволодіння №1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок та про визнання недійсним реєстраційного посвідчення та реєстрації 02.02.2000р. будівлі №1, за адресою: Куликове поле, м. Одеса, за Радою Федерації професійних спілок Одеської області.

У позовній заяві прокурор просить визнати право власності на спірну будівлю за державою Україна в особі Фонду державного майна України на підставі ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, тобто при застосуванні цієї норми необхідно установити, з яких саме передбачених законом підстав, в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена й у постановах Верховного Суду України по справам №6-2250цс15 від 10 лютого 2016 року, №6-1502цс15 від 2 грудня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор та ФДМУ не зазначають, коли саме у позивача виникло право власності на спірний об'єкт нерухомості та в який передбачений законом спосіб, а господарський суд відповідно до вимог ст.14 ГПК України самостійно збирати докази та встановлювати ці обставини не може.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що даний спір не може бути вирішено на підставі ст. 392 ЦК України, відповідно не може бути прийнято до уваги посилання прокурора на те, що на вимоги, які випливають зі ст. 392 ЦК України не поширюється позовна давність.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Федерацією професійних спілок Одеської області та ПП "СП Атав" заявлено про застосування позовної давності.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (цей правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. у справі №6-2469цс16).

Позивач повинен довести той факт, що він не тільки не знав, а й не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до п.п.1,4 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2558-XII від 07.07.1992р., Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю. Основними завданнями Фонду є, зокрема, захист майнових прав України на її території та за кордоном.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про Фонд державного майна України" від 09.12.2011р. Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До основних завдань Фонду державного майна України відповідно до ст.4 Закону належать управління об'єктами державної власності та захист майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також корпоративних прав держави на території України та за її межами.

Таким чином, місцевим судом обґрунтовано встановлено, що з моменту складення реєстраційного посвідчення та реєстрації 04.12.1992р. домоволодіння №1 по площі Жовтневої революції в цілому за Одеською обласною радою профспілок у ФДМУ було достатньо часу для того, щоб дізнатись про порушення прав держави та вжити передбачених законом заходів для захисту цих прав.

Оскільки таких заходів вжито не було, судова колегія вважає, що ФДМУ пропущений встановлений законом строк для звернення до суду та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості прийняти до уваги твердження прокурора відносно обізнаності стосовно порушення прав та інтересів держави лише з 2015 року, з моменту проведення перевірки прокуратурою Одеської області та звернення до суду з відповідним позовом, оскільки в даному випадку ФДМУ не міг не знати про факт не отримання ним у володіння спірного майна задовго до 2015 року.

Матеріали справи не містять обґрунтування наявності поважних причин для пропуску ФДМУ строку позовної давності в період з 04.12.1992р. до подачі позову 28.07.2015р., тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання ФДМУ на поважність причин пропуску строку позовної давності колегія суддів вважає бездоказовими та їх відхиляє, оскільки ним не доведено, що Фондом вчинялись будь-які дії з наміром проведення інвентаризації нерухомого майна Федерації профспілок України на виконання ч.2 ст.4 ЗУ «Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації профспілок України» та відповідно до Наказу Фонду від 11.06.2007р. №910, зокрема, звернення до Федерації профспілок України та Федерації профспілок Одеської області саме стосовно спірної будівлі.

ФДМУ у своїх поясненнях (т.3, а.с.244-247) визнає, що дані про спірну будівлю у Єдиному реєстрі об'єктів державної власності наразі відсутні, пов'язуючи це з унеможливленням інвентаризації внаслідок видання Федерацією профспілок України постанови від 19.07.2007р. №П-13-17 «Про загострення ситуації навколо профспілкового майна».

Така позиція свідчить, що щонайменше з 2007р. ФДМУ міг дізнатися, які саме об'єкти зареєстровані на праві власності за Федерацією та її територіальними об'єднаннями організацій профспілок шляхом запитування інформації від органів, що проводять державну реєстрацію, проте таких дій не вчинив.

Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

Щодо позиції прокурора стосовно незастосування позовної давності до вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, яка спирається на правові висновки суду касаційної інстанції, то колегія суддів з нею не погоджується, враховуючи правові позиції Верховного Суду у постановах у справах №910/27026/14 від 21.03.2018р., №11/5009/7619/11 від 15.05.2018р., №922/2058/17 від 15.05.2018р., предметом спору в яких були тотожні вимоги, що виникли в подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, неправильно застосовані норми матеріального права, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності та витребування майна у зв'язку із спливом позовної давності.

З огляду на викладене та те, що заступник прокурора Одеської області не оскаржує рішення місцевого суду в частині закриття провадження у справі №916/3171/15 в частині позовних вимог, заявлених до ПП "СП АТАВ", ПП "Хвилинка", судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні та рішення слід залишити без змін (в оскаржуваній частині) на підставі ст.ст.275, 276 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 28 березня 2018 року у справі №916/3171/15 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст. 286 ГПК України.

Повна постанова складена 03 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.